ЇДЛО ЧЕЛЯДНИКІВ І ХЛІБ ПОБРАТИМСТВА
"Знайдений" у 1790 році текст "Слова о полку Ігоревім" чекав на свою першу публікацію десять років, до 1800 року. Такий тривалий час роботи над текстом "знайденого" твору не може не дивувати. Не заперечно одне: тривалий час знадобився причетним до "знахідки" для підрихтування твору в логіку новописанної тоді "історії російського самодержавства". Осмислене прочитання опублікованого у 1800 році тексту свідчить, що первісний зміст і правдивий дух твору був збережений, за винятком штучної встави-згадки про Всеволода у зверненні Святослава Київського до переяславського князя Володимира. Важливо також, що тривале профанне прочитання тексту твору певною мірою і невільно стало оберегом твору для наступних поколінь. У випадку, якби образи і метафори "Слова о полку Ігоревім" легко прочитувалися в авторському написані, то майбутня доля духовного скарбу України була би невідомою.
 Очевидно, при царському дворі були люди, які розуміли справжню, істинну ціну твору. Серед них можна назвати ім'я князя О. А. Безбородька (1747 - 1799), секретаря Катерини Другої з 1775 по 1796 рік, канцлера та багатолітнього керівника Колегії іноземних справ (з 1784 року), укладача маніфестів, указів та іменних указів Катерини Другої, уродженної Софії-Августи-Фредеріки Ангальт Цербської, яка народилася 2 травня 1729 року в Штетіні, що на Одері, поблизу якого знаходяться Кийово і Букове. Назва міста "Штетін" утворена від шведського слова "stätta" - "сходи" (на латинській мові - "scala", як у назві міланської опери "Ла Скала". Сходи, якими Ісус Христос піднімався на суд до Ірода, були перевезені Святою Катериною в Рим, де вони стали святинею всіх християн світу. На честь сакральної "скали-сходів" (грецька назва - "κλιμαξ") названа низка міст в Європі, як от Краків, Штетін, Шагинь,... . Вираз "Скала Духовна" - образ Діви Марії, народженої на землі, а Глава її - Бог небесний (Буття, 28, 10-17). В "Слові о полку Ігоревім" назва "Скала" це образ Запорізької Січі (цитата: "Вступле Дівою в Землю Трояню, вспле Скала, лебединими крилами на Синім морі у Дону плещучи?". Дієслово "вспле" у виразі "вспле Скала" утворене від латинського слова "sple" - "сяяти, зблискувати"). Найважливіші ініціативи О. А. Безбородька у ці роки - економічний розвиток південно-східних районів України, обмеження міграції населення України на Схід, публікація творів українських письменників ("Енеїда" І. Котляревського), заснування і підтримка Ніжинського ліцею вищих наук.   
У тому, що текст "Слова о полку Ігоревім" не був остаточно знівечений і що геніальний твір старожитньої української літератури побачив світ, вирішальна заслуга належить не цариці Катерині Другій, а таким постаттям, як князь О. А. Безбородько. Роль О. Мусіна-Пушкіна у справі публікації твору допоміжна. Але прикметно, що через сто років на виборах в першу російську Думу один з онуків Мусіна-Пушкіна обирався на батьківщині О. П. Довженка - на Чернігівщині. Проте, як би там не було, вже незабаром після виходу геніального твору у світ (1800), проти твору виступили чимало противників, які заперечували оригінальность "Слова о полку Ігоревім", твердячи про його підробку. В геніальному творі старожитньої руської (української) літератури вони вбачали загрозу рихлій імперії та необмеженному самовладдю царизму. Їх лякав осуд жадібності, дух побратимства і свободи думки в творі.
В статтях на сайті "Чтиво" автор присвятив "Слову о полку Ігоревім" чимало сторінок (див.: "Слово о полку Ігоревім". Образи і метафори).Однак, на один з таких літературних образів потрібно звернути додаткову увагу. Йдеться про характеристику Осмомисла Галицького Ярослава: "Галицький Осмомисле Ярославе! Високо сидиш на своїм золотокованнім столі. Підпер гори Угорськії своїми залізними полками, заступив королеві шлях, затворив в Дунаї ворота, меча времени через хмари, суди рядячи до Дунаю. Грози твої по землях шумлять; отворяєш Києву врата; стріляєш з отчого стола салтани за землями".  
Мабуть що, авторський вислів про "залізні полки" Осмомисла Галицького Ярослава ще, як мінімум двісті років, всією академічною братією не буде вірно прочитаним. А тому варто пояснити, про що тут мовиться. Важливим наочним посібником для розуміня всієї ситуації може слугувати т. з. "Певтінгерова мапа", знайдена у XVI сторіччі. Судячи з палеографічних даних, мапа була виготовлена в XII - XIII сторіччі, однак, використанні в ній свідчення явно запозичені з більш ранніх віків, мабуть,з  перших століть нової доби. Зберігається карта в Австрійській національній бібліотеці у Відні. 
На давній мапі локалізовані як місцеве населення ("венди"), так і розташування військ на кордонах Європейської Сарматії - України від Чорного моря до Карпат і до Балтійського моря. Читачів не повинна бентежити назва "Сарматія" на "Певтінгеровій мапі", або назва  "Європейська Сарматія" у Клавдія Птолемея (I сторіччя н. е.).У назві йдеться не про етнос, а про воїнські формування. Основу  назви "Сарматія" творить слово староверхньонімецької, або  старосередньонімецької  мови "saro", "sar", яке означає  "військове озброєння" (у М. Гоголя - "снаряд"); другу половину назви - "-матія" - творить шведське "mat" - їда, паша, "mata" - годувати(ся). Назва-композит цих двох слів означає "Воїнський прокорм". Історик Йордан, гот за походженням, теж вживає слово sar" (saro), пояснюючи імена двох братів росомонів - "Сар і Аммій" (Sarus et Ammius). Назва "росомони" утворена від німецького слова "Roß" (Ross - кінь), яке у нього повторює грецьку назву "гіппоподи", "гіппомольген" - "коноводи", бо вони розводили коней. Таке ж значення має назва "половці" від латині "polia"  - стадо коней. Імена братів "Сар" і "Амій" згадані Йорданом в главі IV "Геттики", в якій Йордан  описує історію Сунихільди (Sunihilda), сестри Сара і Аммія. Готи, ніби то, прив'язали Сунихільду між двох коней, покаравши таким чином жінку за зраду свого чоловіка. До назви "росомони" пізня назва "Росія" не має жодного відношення. Назва "Россія" була утворена від ірландського слова "ross" - ліс, що повторює назву "Валдай" (Wald - ліс) та назву "Залеська Україна" (Валдай і Мещера). 
В українській історичній лексиці  назва "сарматів" збережена у терміні "компанійські полки", який утворений від латинні "com panio" - "спільний хліб". Назва "спільний хліб" - "товариський хліб" давня. Військові полки Святослава Хороброго таборувались за Дунаєм, в т. з. "Немогарді" (Спільний попас), який в західній літературі називався "Трофеум Трояні" ("товариський хліб", "товариський попас"). Автору "Слова о полку Ігоревім" теж відома така форма таборування, яку він називає "Лог" (Loge, logieren - воїнське квартирування з прокормом) та "Уєдїє" - "Попас". Отже спорядження воїна, або "снаряд" в повісті Миколи Гоголя "Страшна помста", дають пояснення вислову "залізні полки" в тексті "Слова о полку Ігоревім". Готсько-німецько-шведська назва воїнства "сармати" означає "воїнський хліб" - "ратний хліб" (військовий попас). Готське "gahlaiba" - "той, хто ділить хліб" - "com panio" - "Attila". Греки називали сарматів "савромати" від готського слова "sarwa" (готське "rw" в основі змінене на "wr") - Kriegsrüstung ("військовий обладунок, бойове озброєння").
Ще одне непорозуміння в історичній спадщині України - назва "Аварський каганат" над Тисою. Назва "авари" (в іншому випадку - "аваріни" біля витоків ріки Вісли) у першому і в другому випадку (над Тисою і побіля витоків Вісли) вжита від англійського слова "aware" - "обізнаний, знаючий, свідомий". Назва "авари" (аваріни)має цілком тотожне значення з назвою "украни" - населення між ріками Одер і Ельба, де збережена в назві "Укермарк", "Украненланд". Повертаючись до "аварів", зазначимо, що Готський історик Йордан (VI ст.)засвідчив, що в V-VI сторіччі землі від Нови-Саду на Дунаї до витоків Дністра і його русла займали "склавини" - буковинці ("бук", "шест" - атрибут Одигітрії), У  Влесовій книзі їхня назва "доріяни", "одоріяни" (від грецького слова "δορυ" - древко (списа), держак (чого-небудь). В монастирських літописах Німеччини наводяться факти поселення склавинів на землях Саксонії, Тюрінгії, Баварії. В Баварії "склавинів-буковинців" називали "базами" (від грецького значення "βας", "βασα" - "βαινω" - йти, ступати, відправлятися, доставатися, що відповідає латинізованній назві "венди" (venio - йти, приходити, вести, у тому числі у назві церковного "приходу"). 
На "Певтінгеровій мапі" вздовж русла ріки Дністр надписана назва - "венди" (в німецькій - "wenden", в англійській  "wend", на латині "venio" - йти, прийти - у значенні перевозу через ріку, обертатися через ріку туди-сюди; тому назва "венди" - "бродники", а латинь "vendo" - продаю і тому "венди" - продавці товарів). Вздовж русла Дністра багато назв несуть у собі значення "перевозу" (переправи) - Тирасполь (санскрит "tiras"- перевіз), Пересічень, Атаки (санскрит "ata" - бродити), Дубов'язи (в'язання човнів), Ямпіль (санскрит "yama" - переіз), назва в списку "Баварського географа" (перша третина IX сторіччя) "форсдери" - "форсуючі ріку", назва міста "Рибниця" від шведського "ribba" - планка, шест (Шестовиця, Жердівка, Тичино), тощо. Бродники - люди на переправах ріки Дністер.Мабуть, бродники могли бути названі по-скандинавськи "ruotzi" - "гребці" (весляри), але таке значення назви аж ніяк не має будь якого відношення до назви "русь" (поляни) чи то до назви "русский" (черемний, червоно-брунатний), хоча поволзькі народи і племена (наприклад, черемиси) входили в бурлацькі артілі на Волзі. На латині значення "черемис" (черемний) має слово "russus" у назві "русский".
А ось охороною перевозів вздовж рік і перевозів займалися козацькі загони - сармати, які на "Певтінгеровій мапі" локалізовані картографом між ріками Дунай і Дністер та у витоків ріки Тиса в Закарпатті, де й до нині збережено чимало козацьких назв: Іспас (Попас), Тячів (Січень), Есень (німецьке "essen" - Попас), Яворів (санскрит "yava" - ячмінь, який висівався на степових курганах на честь богині Луни;"yavan" - вершник, козак), "Сокирниця" - Богиня блискавки Січ і Берегиня домашнього вогню, "Сокиряни" (на основі старонімецького слова "billi" -  "Білярі" ("billi" - кам'яна, або бойова сокира) в Одеській області), "Балта" - топірець, "Песергінум" ("pes ergo" - "творити шлях", у назві "пестворець") та інші.
Значення "залізні полки" має назва воїнів "сагіни" , яка вжита Прокопієм Кесарійським по відношенню до таврійського воїнства (пор.: грецьке "σαγη" - зброя, або озброєння скіфів, "σαγαρις" - "бердиш", "сокира", як зброя скіфів, у назві "Бердянськ", що найкраше передає значення "залізні полки"). Значення "залізних полків" має назва "теліуці Чернігоги" (τελος -частина війська, в латинській мові - legion) у візантійського імператора (IX сторіччя, 950 р.) Константина Порфирогенета (Багрянородного), назва "Чернігівські билі" в "Слові о полку Ігоревім",  де староверхньонімецьке "billi" - кам'яна сокира, бойовий топірець - Steinhaue, Streitaxt. Врешті, добре відома назва карпатських "залізних полків" залишена нам у назві воїнів "білі хорвати", яку потрібно сприймати не в слов'янському значенні  "білі хорвати", а читати і розуміти в старонімецькому та в латинському написанні  і прочитанні "billi chorvy", де старонімецьке "billi" - залізна сокира, бойовий топірець, а "chors, cohors" - спіра, полк) - залізні полки. В історичній Україні "сарматські"  значення зберігались в назвах "таври" (де індоєвропейське "tavr" - скеля, камінь), "роксолани" (англійське "rock" - скеля, камінь) та "уличі" (литовське "ula" - скеля, камінь),  у назвах "Кам'янець", "Кам'янець-Подільський", "Сокиринці", в Одеській області і нині збережені назви "сарматського" козацтва - "Біляри" (Нові і Старі), а ще - в прізвищах зі значенням "Залізняк". Поетична назва Запорізької Січі - "Скала" - збережена в "Слові о полку Ігоревім" у вислові "Вступле Дівою в Землю Трояню, вспле Скала, лебединими крилами на Синьому морі біля Дону плещучи, збудить Жирня времена!" (латинь "sple" - зблискувати, сяяти). Крім того, значення "залізо" (металевий) приховане за образними назвами "Звенигород", "Трахтемирів" (залізо "дзвінке") та за іншомовними назвами, як ось "Лохвиця" (староіндійською "loha" - залізо), "Селещина" (єврейською "sella" - скала), "Надове озеро" в старовинному Києві (сербсько-хорватське "nado" - сталь, а українською "надити"  - покривати леміш стальним пластом), "Ізюм" (від санскриту "izu" - стріла, блискавка), Оскол (оскордь - бойова сокира, бердиш, меч). Про твердий характер запорожців свідчить приказка "Козак, як всякий твердий камінь" та у характеристиці запорожців - "крем'яний".
В повісті "Страшна помста" Микола Гоголь пророче передбачає відродження всієї України саме з Карпатських гір (глава XIV): "То Карпатські гори ... . Тут показалося нове диво: хмари зійшли з самої високої гори (найвища гора Карпат і України - Говерла - автор) і на вершині її показався в усьому лицарському спорядженні муж на коні ...". Відлунням Карпатської Січі слугують назви "бойки" і "гуцули". При тому, у назві "бойки" збережене первісне значення воїнського чину (заняття), а у назві "гуцули" присутнє старосаксонське "guethia" ("gutsea"), яке в староверхньонімецькій передається значенням "gund-" (unnan) в словосполученнях, наприклад, з "fano" - "gund-fano" - Kriegsfahne, Feldzeichen, Siegeszeichen (пор.: güthfano). Староверхньонімецьке "gunde" - "unnan" (gi-unnan) в старосередньонімецькій  "gunnen" (gan, gunde) пояснює виникнення назви "гунни". Жодних прийшлих гуннів і історії не було. Ця назва виникла в старонімецькому середовищі по відношенню до славів-слов'ян. 
На завершення звернемо увагу читачів на той факт, що вислів "gahlaiba", "com panio" , або ж, "воїнський (товариський) хліб" можна передати висловом "Трофеум Трояні" - "дружній воїнський хліб", адже хетти (хатти) називали Трою "Vilusha" (Дружинна), а греки називали Трою "Φιλιος"  - "Дружківка" (Товариська, Побратимська)..
Оксентій ОНОПЕНКО
Відень, Австрія