ВОЛИНЬ - ЗЕМЛЯ МОЛИТВИ, АНТИ - ХРИСТИЯНИ
Релігія і політика знаходяться на різних рівнях цінностой. Релігія проповідує царство, яке знаходиться не на Землі, а політика говорить про царство на Землі. Проте, хоча релігія та політика розвиваються на різних рівнях, в усі епохи  між ними існували пункти дотику. які творили між названими рівнями тіснішу, або слабкішу взаємодію. У церкви свої обов'язки, а законність церкви, як організації, робили церкву небезпечною, про це засвідчили часи інквізиції. У церкви і кліру своя, цілком визначена роль - бути моральним авторитетом на Землі. Неможливо говорити про авторитет церкви, яка освячує танки, ракети, вбивць. Не менш аморальними виглядають ті служителі культу, які знаходять для себе центри культу і управління в стані агресора супроти свого народу і своєї країни. Тим самим вони, ці попи, перетворюють церкву в слугу диявола. Це тим більш прикро, що віра і церква в Україні мають більш як тисячолітню історію служіння Богу і Діві Марії. Жовто-золотиста барва на державному прапорі Украни символізує барву Богині молитви Оранти і Церкви, а синьо-блакитна барва присвячена Святій Богородиці - Державній Богоматері. Так і Державний герб України: середина символізує Землю-Роду, ліва сторона Тризуба - лагідну і уважну Небесну Богиню молитви і моралі, права - владну Державну Богоматір.
У зв'язку з питанням дотичності релігії і політики важливо зазначити і наголосити на тому, що з т. з. "слугами народу" в політикум України прийшли чимало невігласів, людей не підготовлені ані в питаннях сучасної політики, ані в питаннях релігії. Нове покоління політиків, як бачимо, погано орієнтується в питаннях культури, літератури, мистецтва, не згадуючи вже про такі філософські категорії і соціальні терміни, як мораль, сумління, благочестивість, честь і слава. Хто з них, наприклад, прочитав "Слово о полку Ігоревім" Ольстина Олексича, "Енеїду" Івана Котляревського, "Кавказ" Тараса Шевченка, повість "Страшна помста" Миколи Гоголя, поему "Мойсей" Івана Франка, або "Бояриню" Лесі Українки чи "Марусю Чурай" Ліни Костенко? Не можливо бути інтелігентом не знаючи цих творів української літератури. 
У свій час мені довелось закінчити військову школу авіаційних спеціалістів, а згодом служити інструктором по комсомольській роботі політвідділу в штабі авіаційної дивізії. З особистого досвіду знаю, як офіцери різних слжб оцінювали солдатів, призваних на службу з колишніх радянських республік. Чи не найбільш високо оцінювались українці, як найбільш дисципліновані і ретельні у несенні служби, виконанні своїх обов'язків. А ще у ставленні до товаришів по службі. Не дивно, що після розпаду СРСР можна було почути слова найвищих військових чинів того часу, що без українців армія дуже втратить на якості. Що відзначало українців в армії? Мабуть, вихованність, повага до офіцерів і товаришів по службі, неконфліктність, прагнення до злагоди.
А погляньте на сучасних політиків. І порівняйте, як поводяться в виконавчих органах української влади чи у політиці загалом, представники Литви, Беларусі, і як поводять себе представники де-яких інших націй, зокрема, з колишніх республік СРСР. Чи гідно людині, яка без року тиждень отримала громадянство України, а поводить себе, як свиня під дубом віковим. Мабуть що й релігійні громади, представники яких нині знаходяться в українській політиці, мали б нагадувати своїм одновірцям про норми моралі і сумління, про дотримання заповідей Божих. Це лише одне з питань відповідальності релігії перед суспільством.  Бо ж, коли дивитися на сучасних новобранців в політиці, то багато в чому вони нагадують  злочинців 1990-х років у складі рейдерських угрупувань (тоді я працював керівником одного з підприємств, яке стояло 160-им у федеральному списку найбільших платників податків в РФ). Хіба не соромно спостерігати за тим, як нинішній президент України намагається виконати забаганки свого тіньового олігарха-куратора і помститися попередньому Президенту України (людині безперечно видатній і мудрій) за його чесну   боротьбу з обкрадачами держави і народу, у тому числі Коломойським і Ко.? Не личить президенту України у час війни за незалежність і соборність займатися ганебними діями супроти п'ятого Президента України, який очолив боротьбу народу з ворогом, не личить президенту України боротися з лідером опозиції такими ганебними вчинками.     
Для прикладу. Як рейдери обкрадали захоплені підприємства? Пообіцявши робітникам підприємства високі зарплати, вони ставили на всі керівні посади цілком неграмотних своїх людей, встановивши їм захмарні оклади і премії. Звісно, трохи балували й старі кадри. Але основне злодійство чинилося ще у більших масшабах. Витрачаючи видимі фінанси на сировину, зарплати і обслуговування, рейдери брали великі кредити під високі проценти (до 40%) у своїх банкірів (при тому, що кредити можна було брати під значно нижчий процент - 5%-10%, наприклад від у держави). При кредиті у 300 мільйонів під 40% вартість кредиту досягала 100-120 мільйонів. Цими процентами і ділилися між собою керівники рейдерських угрупувань і банку-кредитора.  Звісно, високі проценти за кредит оплачувались за рахунок всього підприємства і робітників заводу. Так, мабуть, працював і "Приват-Банк", висмоктуючи з підприємств України всі фінансові ресурси. Тому й нинішня влада намагається з усіх сил замінити керівників державних підприємств своїми людьми. Власне, задля захоплення власності свободи обкрадання держави Коломойський і Ко. прагнули розв'язати в Україні громадянську війну. Нинішній президента лише знаряддя для досягнення цього задуму. Звісно, як це було у 1920-ті роки, без "ворога", або без т. з. "бариг" (тоді - "буржуазних націоналістів"), велосипедисту Голобородько не обійтись. Так і виникають різні "підозри". Зеленський практично реалізує проект "громадянської війни" в Україні. Тут у нього радників чимало.        
***    
Згідно з індоєвропейською мовною спадщиною, індоєвропейські суспільства ділилися на страти у відповідності з трьома (іноді - чотирма) видами діяльності: жерці, воїни та хлібороби (четверта функція - ремесло). Такий поділ суспільств можна знайти у творах Платона, Страбона, Плутарха, Евріпіда. Такий поділ суспільства засвідчено у Геродота в його описові Скіфії ("Історія", книга IV "Мельпомена"). Геродот розповідає про поділ суспільства в Скіфії на роди перших братів-скіфів: авхати Ліпоксая, паралати Колаксая та катіари і траспії Арпоксая. Греки називали імена трьох братів по-своєму - Агафірс, Скіф, Гелон, а назви трьох родів греки вживали від імені їхнього вождя: агафірси, скіфи, гелони. Греки назвали всі роди "скіфами", але, як свідчить батько історії Геродот, "самі себе скіфи називали "сколотами" по імені їхнього головного правителя". В основі назви "сколоти" вжита також латинь: "colo" - жити, селитися, обробляти, доглядати, славити. Як знаємо, попередником Риму була Колація, а саме місто первісно було оточено борозною. Таким був прадавній звичай: орачі вважалися правлячим родом. Тому й Геродот називає "скіфів-орачів" і "скіфів-хліборобів" як метропольний рід ("поляни" названі від грецького слова "πολευω" - жити, проживати, орати). 
Отже, повернемо скіфам-сколотам їхні автохтонні назви, здійснивши переклад чужих назв на українську мову, взявши за орієнтир варіант назв у правдивого Геродота. Ім'я старшого з братів - "Ліпоксай" - має грецьку основу "lip", "lipa" (наполегливо просити, хотіти, воліти) і характеризує людину молитви (українські відповідники Щек, Корибут, Осмомисл), а назва роду "авхати" має значення грецьких слів "aucheo" (chateo) - молитва, як вияв волі і надії людини. Другий рід - "паралати" Колаксая - пояснюється композитом слів "parai latus", що означає "рідна земля". Цю назву можна пояснити грецьким словом "polias", яке передає значення "Рідна земля", "Головна частина країни" - "метрополія"; грецьке "polewo" у назві "поляни" передає значення "жити", "проживати", "селитися" та- "орати землю" ("скіфи-орачі"). У Влесовій книзі збережена їхня оригінальна назва "родимичі" ("родичі"). Назви "поляни" і "сколоти" - синонімічні з назвою міста"Родень" і ріки "Рода". Нині Рода це - ріка Рось, назва якої присвячена богині зачаття, родючості, що збережено у назві міста "Київ" (від грецького слова "kyiv" - нести зачаття, нести плід, родити). Зазначимо, що в грецькій термінології назва хліборобів мала значення "тіктони" - від "tikto" (корінь "tik") - родити, вирощувати (виробляти).  Ім'я правителя скіфів "Колаксай" та назва "сколоти" у Геродота несуть у собі значення латинської основи "colo", яка має значення "селитися" ("colonus" - поселянин), "проживати", "обробляти землю , "славити". У середнього з братів, Арпоксая назва "траспії" - це "козаки", бо шведське "kosa" у назві "козаки" і 'траса' - 'шлях' (вони ж - "калліпіди" від латині "callis" - стезя), а "катіари" - "воїни" ("caterua" - полк, воїнство). Ім'я "Арпоксай" несе значення назви птаха яструба "arpe", яка й нині зберігається у назві озера та ріки "Супій", що на Переяславщині. Латинською мовою птаха "супій"  має назву "Vultur", "Vulturio", але правильно її називати "гриф" (die Greif). Знаємо, що й мандрівний яструб завжди супроводжував військові колони. 
УКРАЇНА-СКІФІЯ - ГУННІЯ, ХРИСА, АНТИ, ОЙУМ, ЕВЛІСІЯ, ЗЕМЛЯ ТРОЯНЯ
Автор "Слова о полку Ігоревім" у 1187 році називає Україну "Земля Трояня" - "Земля Віри". У назві "Земля Трояня" використано добре відоме слово шведської мови "tro" (віра, credo, стійкість, переконання; думати, судити), синонімом якого слугує німецьке слово "Treue" - вірність, віра, стійкість. Більш ранні форми цього слова в німецькій мові мали значення "triuwa" (triuwe, triwe, triu, treuwa), які несуть у собі також значення "правда", "надія" (truwen, truen, triuwen; готське trauan). Поясненя висловів автора геніального твору на кшталт того, що "Тропа Трояні", "Віці Трояні", "Жереб Трояні", "Земля Трояня" мають стосунок до римського імператора Трояна не відповідають дійсності. Більш того, невірні пояснення значення свідчать про незнання "академіками" і "докторами наук" української історії, етапи якої (історії України-Скіфії) засвідчені в "Історії" Геродота у V сторіччі до нової доби (ім'я "Ліпоксай", назва роду "авхати"), грецьким письменником Євсевієм на початку IV сторіччя нової доби (назва "Хриса" по відношенню до земель України). Історик Йордан засвідчив цей факт у V сторіччі назвами "Ойум" ("credo" - віра, судження) та "анти" - "люди молитви" (грецькою "ante" - молитва). Назву "Хриса" вжив Константин Багрянородний у X сторіччі, а автор "Слова о полку Ігоревім" - у XII сторіччі, нагадав про цей образ назвою "Земля Трояня" - "Земля Віри".
В іноземних хроніках минулого назва України "Хриса" і назва народу, крім назв "скіфи", "сколоти", передавалась назвами "скіри" (від "scio" - scire), "гунни" (грецькою мовою "gouna" - уклінно просити, або старонімецькою "gunnen" "unnaan", "goennen" - жадати без заздрості), назвами "оріяни" (від латині "ora"), "аріяни" (від грецького " "ara"), або й назвою "просичі", яка хоч і збігається з українським значенням молитви "просити", проте, вжита від латинського слова "prosa" - мовити, словити, ректи. З цього приводу укладач Влесової книги зазначив: "Ми своїх богів не просимо, а славимо".    
Від доби Геродота до наших днів на історико-географічній мапі України радикальних змін не відбулося. Так, якщо в "Історії" Геродота населення Метрополії, рід Колаксая, названі "паралати" ("parai latus" - родовий простір), то у середні віки до них вживалася назва "поляни" (від грецького "polias"), їхня ж назва"будини" (від санскриту "buddi" - мудрі, знаючі) це практично пояснення назви "скіфи" і назви "українці". Назва воїнів у Геродота - "катіари", або "гелони" збережена у назві "січовики", а рід "траспіїв" ("шляхові") названо "калліпідами" (латинь "callis" - стезя) і локалізовані вони на Подолії (індоарійське "dola" - шлях, стезя, доля). "Агафірси" - це буковинці, а побіля "агафірсів" (грецькою "ago + thirsos", як "указуючий жезл" - бук), Геродот локалізував "неврів", які переселилися сюди з півночі, ніби то, через змій, що заполонили їхні землі. Неври - виробники полотна, мотуззя, парусів (старовинна українська назва паруса - "ярмо"). Релігійний характер "авхатів", "венетів", антів" передають сучасні назви "лемки", "галичани" та назва "волинь".  
Історики наступних сторіч користуються свідченнями Геродота, хоча перекладають назви синонімами, або іншими мовами. Такий підхід характерний для Плінія Старшого, Прокопія Кесерайського, Йордана та інших істориків. Центрами літописання були монастирі: отже, переписування старовинних текстів відбувалося під наглядом церкви. Так, Йордан пояснив назву "волинь" (авхати) назвою "венети", вживши санскрит "ven", "vene" - хотіти, воліти, палке бажання, прагнення. Там же Йордан дав пояснення, що назва "венети" відносно населення Прикарпаття  використовувалася раніше і вживає назву "ante" - молитва, назвавши все населення між Дністром і Дніпром до Чорного моря "анти" (Antai) - "люди молитви". Але ж, ще за двісті років до Йордана, який писав "Історію готів" у 550-555 роки, на початку IV століття грецький письменник Євсевій назвав Україну "Хриса", а сам Йордан творить назву "Ойум", вживши грецьку лексему "oїo" (oyo) - credo (вірити). У X сторіччі Константин Багрянородний у відношенні до Русі-України все ще вживає назву "Хриса".
Важливо усвідомлено розуміти назви. Так назви "волиняни", "лемки", "галичани" несуть спорідненні значення. При тому, назва "лемки" утворена від грецького слова ""lem" - воля людини, надія людини (сутність звернення до бога - молитви). Назва "галичани" утворена від санскриту "gali" - молитва  з докорми (так молилась Ярославна, "аркучи" - докоряючи, соромлячи), а назва "волинь" - зберігає українське і німецьке значення сутності молитви, як волевиявлення людини (wollen, Wille - воліти, воля). Тож маємо розуміти, що назва "Волинь" це, якби, "Молинь" (молитва, хотінь), а назва "Лемберг" - "Гора Молитви", як і центральна вулиця Києва "Хрещатик" - "Хресний шлях" (Шлях Молитви, або Шлях до Оранти). Топоніміка України від ріки Латориці на Закарпатті і Лемковини до Білгорода і Святогорська (від Сяну до Дону) творить образ Християнського Храму, про що детально розповідалось в статті автора в тижневику ВУТ "Просвіта". При тому приміщення, де люди моляться, т. з."квадра " в Українському Храмі, твориться землею антів від Сяну до Дніпра. Верхні Врата Храму зазначені назвою міста "Угроїди", "Нижні Враата" - "Нижні Верецьки", "Північні Врата" - "Янев", а Південні Врата - Дверен побіля Дніпра. Перед Храмом, як завжди, існує Майдан, який символізують козацькі і Січові землі, як образ вільного вибору людиною свого шляху. 
Друге зауваження стосується присвяти назв рік богам, як небесним покровителям . Всі ріки України з далекої давнини і нині присвячені небесним богам, або характеристикам богів. Так, "Дніпро" у Геродота названий "Бористен" від грецького слова "bora" - корм, паша, себто, "Бористен" (Дніпро) - "Кормилець" (Родень). Таке ж саме значення має ім'я Зевса - "Паппай" (від pappeln) - Кормилець, а на Певтінгеровій мапі Дніпро названий "Нусак" від німецького "Nuss" - "горіх" тому, що "Горіховим" в римській традиції називали Юпітера (Зевса). Українська назва ріки "Дніпро" могла бути утворена як від староєгипетського імені бога-кормильця "Nepera", так і від санскриту "d`nipa" - "зрошуючий" (Михайло - санскрит "mih" - зрошувати) та "господар" (Володар).
МІСЯЦЬ ГОРОДИТЬСЯ - БУДЕ ДОЩ, АБО ВІТЕР.
Небесний Місяць з сивої давнини допомагав людям у житті. Ярий при сході, перед ранком він ставав сивим (блідним). За переказами скіфів-українців Геродот в своїй "Історії" (книга IV "Мельпомена", §59) дуже вірно назвав Бога Місяця "Фагімасад", сполучивши в імені дві лексеми: "fag" - важко працювати, втомлюватися, важка стомлива праця, знесилення, або виснаження та "mas" - бог. Вірною є також його назва "Тагімасад" від основи "tough" /taf, tag/ - невтомний, упертий, міцний, твердий, незговірливий, у значеннях, які приписуються українцям. Греки називали бога вітрів і морів "Посейдон", дорійці - "Потейдон", римляни вживали ім'я "Нептун", українці називали бога вітрів "Стрибог". Разом з тим бог Місяця був для людей "Мисличем", "Числобогом", "Купалом", в християнському вченні - Хреститель, Іоанн Предтеча. Богу Місяця Посейдону-Стрибогу присв'ячена назва ріки Дністер. 
Українці повинні знати, що Посейдону-Стрибогу (в християнстві - Іоанну Хрестителю, Івану Купалі), як Місячному Богу, присв'ячена назва ріки Дністер. Богині Луни, суворій Аргімпасі (Геродот), Артеміді Суджі (в християнстві - Діві Марії, матері Софії) присв'ячена назва ріки Прип'яті. В межиріччі цих рік (з теренами  у басейні ріки Сян) знаходиться місто Лемберг, Львів. У назві "Лемберг" /Lemberg/ вжито слово грецької мови 'λημ', 'λημα' - воля людини, себто, молитва. "Лев" у назві "Львів" - атрибут богині Луни Артеміди.  Первісна назва міста Лева передавала значення "Волинь" (Хотинь), або "Мислич" ("мисла людини" в давнину й мала значення "воля людини" (бажання, надія, ждання, хотіння). Ріка Полтва (англійською "polite" - ввічлива, чемна, вихована) присв'ячена Пречистій Діві, а топоніміка біля Львова присв'ячена характеристикам Стрибога-Посейдона і Аргімпаси-Артеміди (Щеків, Щекарів, Перемишль, Сихів (siech), Хирів, Скнилів, Судова Вишня, Христинопіль, Свірж /swir/ та інші). При тому, західні топоніми характеризують Місяць "блідим" (хирим, скнілим, втомленним), а від східу назви характеризують Місяць "ярим", "гнівним" (див.: Словник "Образи української міфології в історії і географії" на сайті "Чтиво", або ->Iii Одиссея<). Завжди потрібно пам'ятати, що кафедральний Храм Святого Юра    присв'ячений одному з трьох святих України. Ім'я "Юр" утворение від французького "jurer" /жур/ - "журити", "божитися". "Журить, божиться" - "Ярослов" (Щек,Корибут). Цікаво, що значення молитви має назва острова "Мальта" (хеттське "maltai" - молитва). В "Іліаді" Гомера цей острів має назву "Хриса".
Артеміда, або Діана - дочка Зевса і Лето (Літа, Латона), сестра Аполлона. Будучи старшою дочкою батька й матері, вона не мала дітей, залишалася невинною і доброчесною, опікала дівчат і жінок, її кликали особливо при пологах. Артеміда - богиня небесної Луни (Місяця), наглядала за дотриманням людьми моралі поміж  собою і у ставленні людей до природи, особливо богиня стежила за дотриманням мисливцями правил полювання. В мистецтві богиня Артеміда, як богиня мисливства, зображена з царем звірів левом, а як наглядаюча богиня - з совою. Богині Місяця-Луни присв'ячена назва ріки Прип'ять ("п'ятити" - наглядати, настирно дивитися), яка раніш мала назву Судь, Суджа, а богу Місяця Стрибогу (Посейдону - Фагімасаду) присв'ячена назва ріки Дністер (Тірас, Тігас, Агалінгус). Ріка Збруч присячена Місяцю як богу вітрів (біля витоків ріки Збруч знаходиться топонім Авратин, що у перекладі з латинського та грецького "avra" означає "вітер"). Збруч - Вітрило, парус, ярмо) а назва "Іване-Пусте" біля гирла ріки означає не що інше, як "Боже дихання" (в старонімецькій мові іменник "ewa", "ewin" - вічність,як і сучасне німецьке слово "die Puste" - дихання. Допливи ріки Прип'яті (Вижва, Стир та інші) мають значення "Наглядати" (стежити, дивитися), адже небесна богиня наглядає за моралю. Артеміда має назву "Морська" - "Марія" ("Meer", "mare"), але в староверхньонімецькій мові "mari" - Botschaft, Kunde (вість, послання).
Оксентій ОНОПЕНКО
Відень