КОРІННИЙ ІНТЕРЕС НАРОДУ 
"Демократія не може заходити так далеко, щоб в сім'ї голосували, хто - батько" (Віллі Брандт).  
8 квітня в прямому ефірі телеканалу ICTV відбулася дискусія, одним з питань якої було питання "нового протистояння в суспільстві". Чудові виступи Президента України Петра Порошенка, Голови Верховної Ради України Андрія Парубія, Лауреата премії імені Тараса Григоровича Шевченка, письменниці Оксани Забужко, філософа Бистрицького, запитання і думки присутніх журналістів давали глядачам змогу поглянути на проблему з усіх сторін. Проте, чи можна говорити у нашому випадку про "протистояння"? З огляду на результати голосування виборців у першому турі - аж ніяк! Погляньмо на розподіл голосів виборців: 30% голосів - за "Голобородька", 16% голосів - за діючого Президента Петра Порошенка, 13% голосів - за "новий соцкурс" Тимошенко, 12% - за "старий курс" Бойка, як і голоси за Смєшко, Ляшко, Вілкула та Кошулинського зовсім не свідчать про "протистояння". Бо, хто такий "Голобородько" з погляду "протистояння", як не "сміхомайдан" Саакашвіллі, разом з Коломойським і Курченком? Виборці, які в першому турі проголосували за Порошенка, Тимошенко, Смєшко, Ляшко, Кошулинського та частково за Вілкула, творять державний національно-свідомий осередок виборців, а сума їхніх голосів становить не менш 50% свідомих виборців. Хіба можна говорити про "протистояння" цих виборців з персонажем шоу-бізнесу? Тому про жодне "протистояння" в суспільстві мови не може бути.   
В публічній дискусії не завжди можна говорити про все відкрито. Існують теми, говорити про які завчасно і недоречно. Існує також закрита проблематика, що теж нормально. Річ у тому, що на нинішньому етапі розвитку економіки найважливішим питанням для України є корінний національний інтерес. Це - питання власності на засоби виробництва. Від того, як буде вирішено це питання залежить майбутнє України. Сьогодні не таємниця, що в роки царської Росії доля українців серед капіталістів в самій Україні становила від 3%  до 5%. Ці цифри дають пояснення всім наступним проблемам, пов'язаним з проголошенняс УНР і з відродженням нації. Капіталістами в Україні були представники інших націй, а найбільша доля належала євреям, росіянам, полякам та іноземним капіталістам. Однією з причин такого стану речей була не тільки економічна відсталість Росії, але й те, що в царській Росії проводилася відповідна реакційна політика, зокрема, греко-католики не допускалися в банківську сферу, "українофілам" ставилися різні перешкоди і т. і. 
Яскравим прикладом того, як це чинилося давно, стала вимога одного з учасників дискусії на ICTV до Президента України "позбавитися від дванадцяти людей в його оточенні". Хіба не дивно, що саме це число - "12" - становили 12 апостолів. Було би цікаво довідатися, хто "вмакітрив" журналісту Дейнезі таку вимогу до Президента України. В усіх країнах світу, в усі часи в оточенні лідера держави знаходилися люди, які брали на себе захист корінних інтересів нації - збереження виробничих сил в національній власності. Втрата виробничих - економічних - важелів неминуче веде до руїни держави. Про цей корінний інтерес нації багато не говорять і не всім про це варто знати. Цей інтерес повинен усвідомлюватися без зайвих дискусій. "La propriete, c'est le vol!" (Pierre-Joseph Proudhon) - "Власність крадена". Приватизована за безцінь власність перепродається за значно вищу ціну, а гроші зникають за межами України. Той, хто намагається зруйнувати внутрішньоукраїнську солідарність, той і чворить протистояння з метою свого доступу до власності. Для цього й фінансуються "альтернативні" кандидати типу клоуна. Однак, у даному випадку йдеться про "підпільну битву" одного-двох олігархів за ту власність , яку Прудон назвав "крадіжкою". Про жодне "протистояння в суспільстві" тут говорити не приходиться. Хіба "30% - за Голобородька" це однодумці Коломойського-Курченка? Ні, звичайно. Основний висновок щодо  корінного національного інтересу такий: Нині в Україні чи не вперше в її історії економіка набуває національного характеру, а фунеціонування національної економіки дає можливість розвивати соціальну орієнтацію економіки, тобто, національно-орієнтована економіка стає соціально-орієнтованою економікою.
"Протистояння"  в суспільстві що до "корінного національного інтересу" в самосвідомому суспільстві не повинне існувати. Це само собою розуміється. І ще одне зауваження: вівці на чолі з левом перемагають, леви на чолі з бараном програють. Демократія - добре, але національний інтерес - всьому голова. Національний інтерес, як об'єднуючий фактор всіх  громадян країни, яскраво засвідчений результатами голосування у першому турі виборів. 
Що стосується "іншої думки", про існування якої нагадала одна з журналістів (Ліхачова), то й тут потрібно бачити різницю між "іншою думкою" самої журналістки і "іншою думкою" виборця. Наприклад, сума надходжень в Україну від українців, які працюють в західних країнах сягнула 14 мільярдів євро, а сума заробітків всіх українців в Російській Федерації становила 4-5 мільярдів доларів. Причини виїзду українців на заробітки в інші країни всім відомі, як не є таємницею, що в роки існування СРСР не менше українців виїзджали на заробітки в РРСФР (на Північ, в Сибір), або в інші республіки СРСР. При тому потрібно брати до уваги проблему т. з. "перебудови", коли тисячі підприємств на території колишнього СРСР були закриті, або ліквідовані, Значна частина з них були технологічно відсталими і вимагали модернізації, при тому, з використанням іноземних техники і технологій. Що ж до існування "іншої думки" українців в інших питаннях, то, "дай Боже!", щоб інші народи мали стільки думок, як їх традиційно мають українці. 
Плюралізм думок у наш час спіткнувся на інформаційній агресії. У випадку з "клоуном", як очевидно, не спрацювала судова ланка суспільства. Уже той факт, що персонаж клоуна допустив числені образи на адресу своєї країни і народу, серед якого він живе і з рук якого він годується, мав би бути вчасно оціненний правосуддям країни. Образи, нанесені ним суспільству, не мають нічого спільного з свободою слова і плюралізмом, а підлягають покаранню. Своєчасна кара за злочин - основна і єдина запорука від інформаційної агресії у будь-якому вигляді.  
Оксентій ОНОПЕНКО  
Відень