Єпископ Олег (Ведмеденко) 
Духовний щоденник
Частина 1. Духовні дороговкази

«Будьте тверді і мужні…»

Усвідомлення висоти покладеного на подвижника віри служіння зміцнює його та робить безстрашним, за словом Господнім – «твердим i мужнім»...
«Будьте тверді і мужні, не бійтеся, [не жахайтеся] і не страшіться їх, бо Господь Бог твій Сам піде з тобою [і] не відступить від тебе і не залишить тебе…» (Повт.31:6)

Духовність – це внутрішній вектор

Духовність – це внутрішній вектор, духовна спрямованість людини чи суспільства на виконання законів Божих, законів вдосконалення...

Уроки духовності

Позаяк Конституція передбачає свободу совісті і надає рівні права усім релігіям, то в школах слід викладати не християнську етику, а уроки духовності, або ж просто релігієзнавство...

Запорука успіху

Сила волі людської помножена на силу Духа Божого – запорука успіху...

Хвороба тіла

Хвороба тіла – суть гіркі ліки для душі...

Піст духовний і піст тілесний

Піст духовний – це смирення; піст тілесний (точніше, душевно-тілесний) – це аскеза...

Якомога менше оцінок 

Треба намагатися давати якомога менше оцінок. Хай світло, що в нас, викриває пітьму...

І світ лежить у злі, i ми грішні

Наша боротьба не проти плоті і крові, у т.ч. й власних, але проти духа злоби як в нас, так і в світі. Тому ні про себе, ні про інших не говорімо й не осуджуймо. Одне знаймо і промовляймо: i світ лежить у злі, i ми грішні... 

Смиренно i з добром

Як ставитися до тієї чи іншої людини або події? Як i належить християнинові – смиренно i з добром...

Не поспішай

У мене не так багато часу, щоб я міг дозволити собі поспішність...

Ознаки досконалості

Наша задача – побудова суспільства досконалого, тобто духовного. Духовність же полягає у перевазі духовних інтересів над матеріальними. Ознаки досконалості, як окремої людини, так i цілої спільноти людей, такі:
1) серце, відкрите перед небом у самозреченні i любові – духовний рівень;
2) позитивне мислення та психологія духовності (перевага духовних інтересів над матеріальними) – душевний рівень;
3) їсти, щоб жити, а не жити, щоб їсти – тілесний рівень.
Щодо практичного втілення програми вдосконалення суспільства в життя, то тут матиме місце певна поетапність. Інакше просто не може бути. I перший етап – це інформування спільноти про справжню ідею життя – ідею вдосконалення; і саме в цьому я бачу основну задачу свого життя – своє служіння, свою місію, своє помазання. 
Спочатку було (i є) слово. Спочатку – інформація про мету, шлях та засоби вдосконалення людини, цивілізації людей, інформація про еволюцію духа. Це початок.
Другий етап – розробка та реалізація конкретних практичних заходів:
– популяризація духовного подвигу молитви, здобуття містичного досвіду, пошуку Бога в собі через духовне відчуття благодаті глибокого смирення на духовному рівні;
– вивчення та викладення духовних законів буття, насамперед Біблії по духу, формування позитивного мислення та ідеології духовності – на душевному;
– розкриття та популяризація можливостей, які відкриває нам мобілізація внутрішніх сил організму, пропагування стримування від надмірностей – на тілесному.
Третій етап – одухотворення життя (власне, ужинок духовних плодів), розповсюдження та оспівування духовності.
Це – три дні та три ночі перебування Сина людського в серці землі, реалізація пророцтва Йони...

Премудрість, станьмо просто

Усе, Богом натхненне, є простим...

Спасіння не в обрядах

Спасіння не в обрядах, церемоніях, ходах та ритуалах, але в смиренні серця. «Навчіться від Мене, бо Я тихий і смиренний серцем, і знайдете спокій душам вашим…» (Від Матвія, 11.29)

Свідомість визначає буття

Свідомість визначає буття, дух визначає свідомість. Молитовний підйом духа людського до надмирних висот богоєднання змінює – очищує, просвітлює, вдосконалює, розвиває його (дух людини, власне наше «я», за апостолом Павлом – «внутрішнього чоловіка»). Відповідно до стану духа змінюється і душевний стан людини (розум, воля, емоції), відкриваючи нові, чудесні можливості вольового (інформативно-енергетичного, думка-бо – матеріальна) впливу на будь-які події. Затим відбуваються зміни й на рівні фізичному (фізіологічному). Міняються властивості людського тіла, i рівень цих змін прямо пропорційний рівню змін, що відбуваються на духовному плані (в духовному стані) людини...

Духовний рівень пізнання

Серце людини – метафізичне серце, середина, серцевина душі, – є орган вищого відання. Відкривши його перед небом у самозреченні та любові, ми можемо спізнавати світ на якісно новому, духовному рівні: божественному рівні Творця. Можемо дивитися на світ Його очима, пізнавати світ цілком, i кожну деталь, кожен об'єкт його зокрема не ззовні, а зсередини. З’єднавшись із ним, розлившись у ньому, зробившись частиною його, власне, ставши певною мірою ним. Це новий, незнаний, небесний спосіб пізнання буття. Мені відомий цей досвід, тому й свідкую про нього…

Зміна свідомості

Час змінювати рівень духовності суспільства. Початок же цьому – зміна свідомості людини, пізнання Шляху, на початку-бо було Слово... Сьогодні надійшла повнота часу для другого приходу Христового: ми на порозі духовної революції людства. Ось воно, «як оком змигнути». Як змигує око? Темно було, а сталося світло...

Не судіть

Духовні не осуджують гріх персональний – того чи іншого, Івана чи Петра, – але гріх взагалі. Тоді й виконується Господнє: «Не судіть». Гріх же як зло, як беззаконня, ми зобов’язані засуджувати за заповіддю Божою…

Не вимагайте від мене нездійсненного

Не вимагайте від мене нездійсненного. Я все зробив у міру немічності своєї...

Нема нічого нечистого в самому собі

Нема нічого нечистого в самому собі. Ні влада, ні гроші не є злом самі по собі. Злом є владолюбство та грошолюбство...

Через просвіту розуму – просвітлення духа

Через просвіту розуму – просвітлення духа; через просвітлення духа – освячення душі й тіла. Ось шлях вдосконалення...

На початку було Слово

На початку було Слово. Через духовне розуміння – до духовного відчуття...

Правильно жити

Правильно жити – це праведно жити...

Де скарб твій, там буде й серце твоє

Кожен день коли ти наїдався, не залишивши місця для Духа Святого, вважай втраченим. Ось воно: «Не складайте собі скарбів на землі...»

Смирення – це духовне відчуття 

Смирення – це духовне відчуття, яке пізнається лише досвідно...

Хто не смиряється – до Бога не приходить

Хто не смиряється – до Бога не приходить. Ні до Бога, ні до розуміння слова Його. Саме тому ті, хто уражений духом фарисейства, «дивляться і не бачать, слухають і не розуміють» Писання. Нема смирення – немає й Святого Духа розуміння…

Бог вчить нас смирятися, а не руки цілувати

Бог вчить нас смирятися, а не руки цілувати. Так само й подяка Йому – свята молитва хвали, а не показні церемоніали...

Всякий час, проведений в молитві, є добрим

Всякий час, проведений в молитві, є добрим, незалежно від видимого результату. Молитва ж – це пошук Бога в собі. Тому й виголошуємо: Будьмо уважні! (Внутрішньо уважні…)

Моє служіння суспільству

Моє служіння суспільству як священика («уста якого знання стережуть» – див. Книгу пророка Малахiї, 2 розділ, 7 вірш) є потрійним. По-перше, це представлення правдивої ідеї життя – ідеї (та шляху) духовного вдосконалення. По-друге – впровадження концепції оздоровлення людини внутрішньою духовною силою через невипромінювання зла. Також для практикуючих віруючих усіх релігій – принцип тлумачення священних текстів по духу...

Православне питання 

Якщо тенденції не зміняться (а поки не проглядається суттєвих рухів у цьому напрямку зі сторони православ'я), то я не здивуюся, якщо через якийсь час в Україні домінуватимуть саме протестантські конфесії. Все дуже просто. Допоки нехтуватимемо Словом та церковною дисципліною, доти наші брати-протестанти братимуть гору. Бо молитва без Слова – як дах без підвалин. Віра-бо від слухання Слова Божого…

Не суди 

Ми не маємо права осуджувати ближнього хоча б тому, що в кожному є Христос...

Хліб смирення 

«Хліб наш насущний» – це хліб смирення, який подає нам Господь...

Воскресіння по духу 

Воскресіння по духу – це перехід у новий формат буття. Формат духовності...

Духовна борня

Щодень насолоджуватися праведним життям, боротьбою та служінням – ось девіз воїна Христового...

Про правду і лжу 

Бог каже правду. Чи ж нам неправдомовствувати?..

Про талант та внутрішню силу

Чому нерідко гинули поети, письменники, талановиті люди? Тому що отримавши від Бога талант, виявлялися не в змозі, через несмиреннiсть свою, одержати Силу для реалізації його, i шукали розраду в усяких сурогатах – замінниках внутрішньої сили. Приклад – той же Єсенін...

Мовчання – золото

У дев'яти випадках з десяти ти шкодуєш, що сказав. В одному з десяти – що промовчав. З двох зол обирай менше...

Homo sapiens

Господь дав людині голову, щоб вона мислила, i серце, щоб вдосконалювалась...

Про самодостатність

Самодостатність – необхідний елемент внутрішньої свободи. «Полишіть ви оті ваші “народні бажання”! Хіба не бачите, що Господь виводить сліпого з села, щоб відкрить йому очі?..» – врозумляє Г. Сковорода...

Свобода і світ

Свобода по відношенню до світу й світського не означає не дивитися зовсім, але дивитися без пожадання. Це досягається внутрішнім просвітленням…

Про моє служіння

Молитва без віри – як дах без стін. Віра ж без Слова – як стіни без підвалин. Мені, недостойному, Господь благословив долучитися до великої справи відбудови святого каменя віри правдивої, яка від слухання слова Божого, явленого по духу...

Про черевоугодництво

Черевоугодництво святий Максим Сповідник називав не інакше, як черевобіссям. Воістину, правдивий цей муж Божий…

 «Не чини перелюбу…»

Чистий на стрічних жінок дивиться як на сестер або дочок – з любов'ю, а не з пожаданням...

Ознаки досконалості

Ознаки досконалості – чистота серця, багатство душі та стійкість тіла...

Про служіння

Моє служіння полягає у відродженні духовності в собі та в світі...

Життя та віра

Життя праведне, запліднене вірою, приносить Богові плоди цієї віри – плоди досконалості, благословенні дари Духа...

Смирення і гідність

Смирення й гідність – поняття цілком сумісні. Ніхто не дорікне Христу в тому, що Він поводився негідно...

Думи мої, думи мої...

I я грішний i недосконалий, i церква сьогодні в значному занепаді. I це, на жаль, правда...

Духовна боротьба

Моя боротьба не проти плоті і крові, не проти фарисеїв від релігії, але проти духа злоби фарисейства – духа гордині, лицемірства, насильства та користолюбства, що отруює сьогодні церкву...

Духовна боротьба (продовження)

Моя боротьба не проти змертвілого і розіп'ятого тіла церкви, але проти гостролезих цвяхів духа злоби піднебесного насильства та користолюбства, якими її розіп'ято; проти списа агресії та нелюбовностi, списа світських засад, що ввійшли у церковне життя, та проти древа мудрувань людських, до якого її прицвяховано...

Історія стосунків

Олександр I – Наполеону: «Ви різкі, а я – упертий. Будемо розважати, чи я поїду?..»

Що є істина?

Що є істина? Істина – це насамперед шлях, який веде до вищої мети буття...

Світогляд

У питаннях світоглядних я не раціоналіст, але реаліст...

Духовна боротьба (продовження)

Духовна боротьба може бути успішною лише тоді, коли присутнє відповідне духовне відчуття, властивий духовний стан... 

Шанс вибороти правду

Шанс вибороти правду є лише у тих, хто готовий за неї боротися...

Шлях духовного вдосконалення

Існує єдиний Шлях. I проявлений він тою чи іншою мірою в усіх позитивних релігіях...
 
Про внутрішню гармонію

Вдосконалення полягає у пошуку внутрішньої гармонії:
– дух людський стрімиться до Бога (розкритися перед небом у самозреченні i любові);
– душа – підкоряється духові (думай добре, говори добре, роби добре – i буде тобі добре);
– тіло – підпорядковується душі (плавні рухи, прихильна мова, спокійний погляд)…

Правдива свобода

Істинно вільний один тільки Бог. Тож справжня свобода – можлива лиш в Бозі…

Про смирення та любов

Як смирення, так i любов – це духовні відчуття...

Життєва позиція

Про принципи та пристосуванство. Як зазначив один із героїв Юліана Семенова: «Любов до справи полягає не в тому, щоб сліпо брехати товаришам по роботі…»

Про користь самотності

Час від часу слід шукати самотності, аби послухати тишу та відпочити від людей...

Про природу страху

Страх – це плід непросвiченостi розуму та непросвiтленості серця...

Правдивий формат життя

Правильний формат життя – це щоденна радість вдосконалення...

Не суди

Мудрий говорить більше відсторонено...

Що є зло?

Що є зло? Зло – це порушення духовних законів світобудови...

«Тож ідіть і навчіть всі народи…»

Результатом проповіді Слова має бути не наповненість храмів, але наповненість сердець...

«Благословенний, хто йде в Господнє Ім'я…»

Важливо знати, та ще важливіше – виконувати, тобто практикувати...

Про викривальну проповідь

Я нікого не звинувачую – звинувачує Слово Боже. Якщо суб’єктивно, то насамперед мене самого…

Про стабільність в суспільстві

Стабільність у суспільстві – це результат внутрішньої відповідальності кожного перед собою, сім’єю, суспільством та Богом...

Найвища насолода

Найвища насолода – це правдива насолода вдосконалення...

Про плебейство та сластолюбство

Зненавидь сластолюбство, яке не дає місця Духові, та плебейство, яке не дає місця великодушності...

Ознаки духовного плебейства

Ознаки духовного плебейства – суєтність, догідництво та пустомовство...

Іще про плебейство

Христос вмер за нас на хресті для того, аби ми випростались, а не гнулися...

Про себе

Моє минуле – в немочах гріха; моє теперішнє – в покаянні, самозреченні та смиренні; моє майбутнє – в руках Божих…

Об’єднання чи відродження?

Сьогодні слід говорити не про механічне об’єднання, а насамперед про духовне відродження церкви.
Бо правдиве об’єднання можливе лише Духом Святим – духом любові, а при нинішньому стані номінальної церкви про це годі й балакати...

Право на майбутнє

Як Церква має право на оновлення, сиріч на майбутнє, так i православне вчення, православна думка, православний світогляд мають право на розвиток. А якщо так, то звинувачення на кшталт: «це вчення неправославне, бо цього ніхто ніколи ще не казав», не мають сенсу. Розвиток насамперед передбачає нові ідеї та нові погляди...

Дух Святий ходить там, де хоче…

Дух Святий ходить там, де хоче, а хоче ходити Він лише там, де присутнє смирення: «Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать» (Послання апостола Якова). Тому нові, праведні ідеї народжуються зазвичай не там, де їх чекають, не в царських палатах, а в домі теслі. I сприймаються вони перше не фарисеями та первосвящениками, а простими рибалками. Так було, i так є, i так буде...

Перемога над собою

Досконалість неможлива без перемоги над собою. Перемога ж ця має розпочинатися з перемоги над духами злоби піднебесними плебейства та сластолюбства...

Про ненависть i повагу

Ось, кажуть, «боїться, значить поважає». Неправда. Боїться – значить ненавидить. А ненависть i повага – це поняття різні...

Недосліджені дороги Господні

Різноманітно діє Господь: де хоче, i як хоче. Тому не дивуймося, що в одному випадку Він дає сили для боротьби, в іншому Сам усуває перешкоду на шляху праведного, змінюючи обставини життя його, у третьому ж – допускає мученицький вінець.
«О глибино багатства, і премудрості, і знання Божого! Які недовідомі присуди Його, і недосліджені дороги Його...» (Рим.11:33)

Полюбімо й біль

Господь навчає: «Любіть ворогів своїх...» Тож полюбімо й біль, і скорботи, бо через них здійснюється очищення та спасіння (вдосконалення) наше...

«Шукайте ж найперш Царства Божого…»

«Шукайте ж найперш Царства Божого і правди Його, а все це (все інше – тут і здоров’я, і кар’єра, і достаток, і сімейне благополуччя) вам додасться» (Євангеліє від Матвія). Якщо ж не додасться – то значить і не потрібно, не корисно було. Бог краще нас знає, що нам необхідно для нашого спасіння...

Два способи служіння – два способи життя

Старозавітне служіння (служіння покори та страху) здійснюється «скріпивши серце», новозавітне ж (смирення й любові) – із серцем відкритим...

Збереження серця

Найголовніше – це завжди перебувати у форматі смирення й любові, у форматі милосердя. «Над усе, що лише стережеться, серце своє стережи...» (Приповісти Соломона, 4 розділ, 23 вірш)

Істинне смирення 

Істинне смирення: нічого не знаю i не хочу знати ні про сьогодні, ні про завтра. Знає Бог, а я – просто йду, просто живу у форматі самозречення і любові…
«Благословенний, хто йде у Господнє Ім'я» (Євангеліє від Матвія).
«І живу вже не я, а Христос проживає в мені...» (Послання апостола Павла до Галатів)

На початку...

Коли кажемо: «з нічого Бог усе створив», то тут «з нічого речовинного». Насправді на початку було не «нічого», але Сам Бог – і Його безпочаткова та безкінечна нетварна енергія (благодаті), яка сама в собі і всюди є, і все наповнює. Сила Божа, якою, і з якої усе й було створене. «Бо все з Нього, через Нього і для Нього! Йому слава навіки. Амінь…» (Рим.11:36)

Не роби собі подоби Бога

«Не роби собі подоби Бога» – це означає, що жодна думка, чи бажання (особливо ж сластолюбство), або порух сердечний (тривожний, гнівливий, заздрісний чи інший який подібний) не повинен володіти нами, затінювати духовне відчуття. Лише думка духовна та постійний пошук Бога в собі через духовне відчуття благодаті можуть бути правдивим форматом християнського життя...

Церква. Очищення. Шлях

Як це не дивно, але саме суспільство сьогодні може стати головною силою очищення церкви. Як i сказано: «Аж доки тинятися будеш, о дочко невірна? Господь бо новину створив на землі: жінка (життя) спасатиме мужа (віру)» (Єр.31:22). «Отак будуть останні першими, а перші – останніми...» (Матв.20:16)

Бог благословляючий

Боже благословення – це позитивне вирішення наших проблем, або ж їх недопущення, як результат здобуття благодаті через смирення. Наш Бог – Бог благословляючий!..

Начало начал нашого спасіння

Завжди тримати думку духовною i позитивною – ось начало начал нашого спасіння...

Як призупинити час

Для того, аби призупинити час, необхідно просто не поспішати, себто не грати за правилами князя світу цього, який суєтою вгашає Дух...

Кара за гріх

Кару за гріх слід розглядати не в якості покарання, а в якості результату…

Їжа праведника

Святе очищення – то є їжа і життя праведника...

Зайва інформація про себе

Відкриваючи іншим конфіденційну або просто зайву інформацію про себе, ми обмежуємо тим самим свою власну свободу, що є порушенням духовного закону. Церковною мовою – це гріх…

Смирення черева

Якщо ми не навчимося приймати їжу як ліки, то з часом нам доведеться приймати ліки як їжу...

Благословення

Хай із вселенського моря любові нам дістанеться хоча б одна краплина...

Дорога до щастя

Вдосконалення – це дорога до щастя; людина ж створена саме для нього. Це і є те благо, добро Творцевого задуму: «І побачив Бог усе, що вчинив. І ото, вельми добре воно! І був вечір, і був ранок, день шостий...» (Бут.1:31)

Очищення духа, душі i тіла

Сенс життя людини – вдосконалення шляхом очищення духа, душі i тіла. Духа – від гордині; душі – від пристрастей душевних (злих думок та емоцій); тіла – від пожадань плотських, зайвої ваги (тяжкості, як говорили старці – «дебелості»), шлаків i токсинів. I все це здійснюється через смирення. Смирення – шлях; аскеза – засіб очищення i вдосконалення...

Шлях вдосконалення

Любов досконала (внутрішня свобода, блаженство, щастя) досягається безпристрасністю (мирністю духа); безпристрасність – спасінням (вдосконаленням); вдосконалення – очищенням; очищення – благодаттю (внутрішньою духовною силою); благодать – смиренням (невипромінюванням зла); смирення – служінням, або аскезою (стриманістю та пошуком Бога в собі – постом та молитвою)...

Житіє святих

Святі смерті не бояться...

Смирення тіла

Обмежуючи рухи зовнішні – ми вивільняємо рухи внутрішні...

Прощати самому собі

Необхідно навчитися прощати (смирятися) самого себе. Інакше як навчимося прощати ближніх своїх? Те саме стосується й любові. Якщо себе не любимо, то як полюбимо ближнього свого, «як самого себе»?..

Про некорисну молитву

Буває так, що наша молитва (некорисне для нас прохання) перемагає волю Божу...

Правдива аскеза

Аскеза – це тримати себе в руках, а не бити себе кулаком...

Боротьба з помислами

Якщо дійсно зненавиділи гріх – навіщо взагалі допускати помисли гріховні? Одразу відсікаймо їх молитвою та смиренням Ісусовими...

Все – живе!

Якщо Бог є у всьому – а Бог живий, – то значить все живе!..

Хрест спасіння

Смирення, піст і молитва (чування) – людське; божественна дія благодаті – Боже. От вам і хрест: горизонталь (земля) та вертикаль (небо). «Цей же рід (демонський) не виходить інакше, як тільки молитвою й постом...» (Матв.17:21)

Аскеза як засіб вдосконалення

Аскеза – це засіб вдосконалення, а не самобичування за недосконалість...

Ісихазм досконалих

Ісихазм досконалих – це внутрішня безмовність (містичний стан богоспоглядання) та зовнішня стриманість (у слові, в рухах та в їжі)...

Любов як духовне відчуття благодаті

Любов – це духовне відчуття благодаті, внутрішній стан душі…

Нема нічого нечистого в самому собі

Ні їжа, ні питво, ні фізичний потяг не є гріхом. «Нема нічого нечистого в самому собі» – навчає апостол Павло. Гріхом є надмірність та пристрасне сластолюбство, які на межі, або й реально уже є збоченням...

Просвiчення розуму

Благаючи: «Господи, врозуми мене!», – ми маємо на увазі «просвіти Духом Святим». Бо ж просвiчення розуму неможливе без просвітлення серця. Спочатку розкриття серця у покаянні, потому – входження Духа, Який дає розум...

Про совість та помисливість

Часто дух злоби піднебесний помисливості прикидається ангелом світла – нашої совісті…

Пагубне незнання

«Погине народ Мій за те, що не має знання» (Ос.4:6). І насамперед – через незнання сенсу буття…

Бог – Смирення i Любов

Бог не просто Любов. Бог – це Смирення й Любов…

Що означає «Христа ради»?

Христа ради – тут ради спасіння…

Щодо викриття духа фарисейства

Коли в хаті пожежа – то б'ють на сполох, а не співають колискову… (Щодо викриття духа фарисейства у церкві.)

Стережімося закваски фарисейської

Певна доля фарисейської розчини присутня в кожному з нас. Сатана, так само як i Христос, – у нас! І якщо ми даємо цій розчині розростатися, то, за законом переходу кількості в якість, обов’язково настає момент, коли овечка з «розжирілої та буйної» перетворюється на «свиню» – створіння нечисте. А там – недалеко й до «пса, що мочиться на стіну» закону Божого... Тож будьмо уважні. Стережімося закваски фарисейської…

Про священство

Священик не лікар тіл, він лікар душ. I то не він, а Господь. Священик же – лиш інструмент у Його руках…

Про Бога

Бог – це безмежний Дух смирення і любові…

Про нерозумні змагання

Подібно до перших християн, ми не повинні захоплюватися нерозумними боріннями за визнання, канонічність, офіціоз. Головне – це визнання Боже. Бог же знає Своїх, і Свої Його знають. Наше – це смирятися і молитися, шукаючи благодатного відродження в Дусі. «Вистерігайсь нерозумних змагань, і родоводів, і спорів, і суперечок про Закон, бо вони некорисні й марні» (Тит.3:9). «Бо тепер чи я в людей шукаю признання чи в Бога? Чи людям дбаю я догоджати? Бо коли б догоджав я ще людям, я не був би рабом Христовим…» (Гал.1:10)

Позиція

Я не приймаю участі ні в міжконфесійних чварах, ні в суперечках про погляди…

Про протистояння

Неможливо протистояти злу, не маючи Сили…

Вхід у тонкий світ

Вхід в тонкий світ простий для простих…

Гасло мудрих

Кожна хвилина життя – для духовного вдосконалення. Ось гасло мудрих…

Дар віри

«Дар віри» – це дар довіри, дар повного самозречення…

«І не впивайтесь вином...»

Або алкоголь, або досконалість…

Страх запізнитися

Одержимість страхом запізнитися – одна з основних одержимостей цивілізації суєти…  

Формат буття

Жити кожною хвилиною дня…

Кесарю – кесареве

Павло (апостол) захищав не свою кишеню, але своє служіння, хоча й «відкликаючись до кесаря» (до світського суду) як римський громадянин: «Бо коли допустився я кривди, або гідне смерті вчинив що, то не відмовляюся вмерти. Як нема ж нічого того, у чім вони винуватять мене, то не може ніхто мене видати їм. Відкликаюсь до кесаря!..» (Дiї.25:11)

Бог всім суддя

Я не суджу грішника, я викриваю гріх. Бог нам всім суддя…

Надзавдання свідомості

Головне еволюційне завдання свідомості – визначитись, увійти у серце i почати функціонувати на рівні надсвідомості…

Психічна енергія

Неречовинна Божа енергія благодаті матеріалізується в нас у речовинну психічну енергію…

Про дух сектантства у церкві

Номінальна церква сьогодні значною мірою перетворилася на секту відступників, які торгують благодаттю та погрузли в насильстві та користолюбстві…

Вчення Христове

Вчення Христове – це вчення смирення, а не низькопоклонства, доброти, а не насильства, безкорисливості, а не користолюбства…

 «Та й демони вірують, і тремтять…»

Вірити в Бога i довіряти Богові – не одне i те ж. «Чи віруєш ти, що Бог один? Добре робиш! Та й демони вірують, і тремтять…» (Якова 2:19) 

До питання про аскезу

Питання не в тому, щоб замкнутися в собі. Питання в тому, щоб займатися собою…

Про піст

Іди середнім шляхом. Не людина для посту, але піст для людини…

Про зажерливість та грошолюбство

Зажерливість та грошолюбство – чи не найбільша вада усього нашого життя…
«Бо корінь усього лихого то грошолюбство, якому віддавшись, дехто відбились від віри й поклали на себе великі страждання» (1Тим.6:10).
«Отож, умертвіть ваші земні члени: розпусту, нечисть, пристрасть, лиху пожадливість та зажерливість, що вона ідолослуження, бо гнів Божий приходить за них на неслухняних…» (Кол.3:5,6)

Запитують – відповідай...

Не нав'язуй іншим ні свого знання, ні досвіду, але якщо просять у тебе – то дай…

Запитують – відповідай… (продовження)

Відповідай охоче, але стисло i точно…

Духовна борня

Сьогодні настав час, коли боротися за власне виживання доводиться уже не з природою, а з самими собою…

Найбільша проблема сучасного суспільства

Найбільша проблема сучасного суспільства – це лукавство, або ж подвійна мораль…

Православ’я як шлях

Православ'я це не традиція і не обряд, хоча воно й має свої виразні традиції. Православ'я – це насамперед шлях. Шлях сугубого смирення й аскези…

«Не вступайся ні вправо, ні вліво…»

Смирення є шлях здобуття благодаті. I самим смиренням можна спастися – однак застосовуючи засоби (аскезу), ми тим самим пришвидшуємо ходу. Утім, неправильне, надмірне використання аскетичних вправ це, як не дивно, так само гріх, оскільки вгашає Дух…

Про дух людський

Дух людини може (i покликаний) просвітлюватись та розвиватись. Однак може й навпаки – затемнюватись та деградувати. Прикладом повної духовної деградації слугує світ демонський…

Про дух людський

Дух людський є частинкою Божества – себто дії, енергії Божої, а не Бога як Одиниці. Інакше можна було б допустити, що Бога можна затемнити, а чи знищити. Бога – ні, але благодать в собі – так, можна вгасити…

Кредо життя

Смиряюся, та не корюся. Кредо життя…

Держава Божа

Дійсно богоугодною формою соціального устрою є не монархія, не олігархія і не демократія (охлократія), але правдива теократія (не ієрократія). Згадаймо період суддів Ізраїлевих і обрання Саула на царя. Будь-яка державна влада є насильство. Прийде час, i не буде жодної влади, жодного царства (держави), окрім Божого – всесвітнього братства Смирення й Любові. «І приймуть царство святі Всевишнього, і будуть міцно держати царювання аж навіки, і аж на віки віків...» (Даниїл 7:18)

Зурочення та одержимість

Зурочення (вроки, причина, пристріт, прокляття або наслання) i одержимість – різні речі. Вроки – суть зовнішня негативна мисле форма, енергія. Одержимість же зумовлена залежністю або наявністю всередині негативної сутності – біса, або демона…

Круговорот енергій

Енергія Божественна – суть енергія творення. Всі природні енергії (сонця, землі, повітря, води, психічна/душевна енергія людини й усього живого) створені цією Енергією. Від Бога, через Бога, Богом. I до Бога ж повертаються…

Людина і благодать

Людина не творить благодать – благодать від Бога. Людина лише приймає, акумулює (накопичує) і розповсюджує (випромінює) її безпосередньо, а також трансформує, перетворює, точніше, використовує її для продукування енергії психічної, діючої уже на рівні душевному…

Людина і благодать

Позитивна психічна енергія має своїм началом (джерелом живлення) чисту енергію Божу – як дерево живиться водою. Таким чином, у сущому праведника бачимо процес своєрідної екстраполяції первинної енергії благодаті (подібно білому світлу, екстрапольованому в райдузі), примноження (притча про таланти) та розповсюдження її твар’ю у вигляді тварної (так само як віття, листя і плоди дерева, живлені, напоєні, зрощені глибинно водою: «Твоє – від Твоїх – Тобі приносимо»), або й віддзеркалення благодаті у чистому вигляді, як автентичного світла Божого (як місяць відображає світло Сонця)…

Вдосконалення духа

Вдосконалення душі й тіла – лише засоби для вдосконалення духа…

Про надсвідомість

Розвиток свідомості трансцендентної, надчуттєвої – власне надсвідомості (біблійною мовою – «ум Христів») – шлях до богопiзнання…

Про відкриття істини

Часто можна почути: «Ось, тому відкрилася істина, а цьому – ні...» Господь насправді всім однаково відкриває, та не всі однаково сприймають. Кожен відповідно до свого рівня…

«Царство Небесне здобувається силою…»

Господь дає силу (благодать) дармо i без міри. Наші зусилля потрібні лише для того, аби прийняти її, розкрити своє серце перед Тим, Хто стукає. Ось воно: «Царство Небесне здобувається силою, і ті, хто вживає зусилля, хапають його...» (Матв.11:12)

Повнота буття

Головне в житті – це відчуття справжності, відчуття щирості, відчуття повноти реалізації праведного буття…

Про требні трапези

Священику не подобає сидіти на трапезі – священику подобає стояти на молитві…

Взагалі про спільні трапези

Священику не подобає сидіти за столом – священику подобає стояти перед престолом…

Говори, якщо маєш щось краще, аніж мовчання

Священику не подобає багато говорити – священику подобає багато молитися…

Там, де пізнання…

Слухати краєм вуха, дивитися краєм ока, а всю свою увагу – зосереджувати в глибинах серця свого. Там де дух, там, де Бог, там, де пізнання...

«На початку Бог створив…»

Небо створене Богом першим. Біблійною мовою «небо» – це закон Божий, закон світобудови…

Молитва з подякою

Якщо молимося з подякою – так, ніби те, про що просимо, вже відбувається, – то воно дійсно вже відбувається…

Боротьба за свої переконання

За те, щоб бути собою, необхідно боротися. Це боротьба, у тому числі, й за власні переконання…

Тонкі енергії

Існує духовне примітивне – життєва сила, благодать усіляких, i духовне високе – благодать і благодать на благодать. Як сатана, так i окультні практики оперують головно психічними (душевними, не духовними) енергіями. Якщо ж і духовними – то саме оцими, духовно-примітивними…

Релігія любові

Яка релігія нам сьогодні потрібна? Релігія любові…

Служіння – смирення – спасіння

Жінка спасається дiтородженням, душа – спасається чеснотами. Служіння – смирення – спасіння…

«Не судіть…»

Якщо судимо не людину, а вчинки, то виконуємо дві заповіді: «Не судіть, щоб і вас не судили...» (Матв.7:1), та: «По їхніх плодах ви пізнаєте їх...» (Матв.7:16)

Життєві обставини 

Ми самі народжуємо умови, в які самі себе й ставимо. Які нам же й необхідні, аби стати мудрішими. Тому не звинувачуймо нікого…

Гріхи батьків

Діти страждають за гріхи батьків, і всі ми – за гріхи суспільства, яке нас породило…

Двері до неба

Позитивні емоції відкривають двері серця до неба, негативні ж – до піднебесся…

Частинка Божества

Дух людський, «цілком світлий», є «частинкою Божества». Це означає, що Бог створив людину здатною бачити, пізнавати Його як Світло на божественному, надчуттєвому, надмирному духовному рівні. Також і те, що в ньому від початку присутня божественна благодать – іскра Божа, «благодать усіляких»...

«І створив Господь Бог людину з пороху земного. І дихання життя вдихнув у ніздрі її, і стала людина живою душею» (Бут.2:7).
«Таємницю, заховану від віків і поколінь, а тепер виявлену Його святим, а вона: Христос (Бог) в вас, надія слави» (Кол.1:26,27).
«І не скажуть: Ось тут, або: Там. Бо Божеє Царство всередині вас…» (Лук.17:21)

«Віддай i плаща йому...»

Слова Господні «віддай i плаща йому...» (Від Матвія, 5.40) розуміються насамперед духовно. Буквально – також, але головно як відміна закону помсти. Тобто, використай всі законні методи (віддай i «кесарю кесареве»: якщо потрібно то й судися, захищай свої права, як це зробив свого часу апостол Павло). Коли ж обставини складуться проти тебе – то смирись, не використовуй незаконних, не Божих методів відстоювання своїх прав…

Насильство та користолюбство

Насильство це синонім владолюбства, користолюбство ж – сластолюбства та сріблолюбства…

«Як ти чиниш милостиню…»

«А як ти чиниш милостиню, хай не знатиме ліва рука твоя, що робить правиця твоя...» (Матв.6:3) Це не означає, що слід підтримувати свідоме неробство, а лише тих, хто має нужду, або й опустився через обставини життя та немічність свою. Не нам судити. Про тих же, для кого неробство – це такий-собі «сімейний бізнес», сказано інакше: «Бо хто працювати не хоче, нехай той не їсть...» (2Сол.3:10)

Господи, люблю Тебе!

«Господи, люблю Тебе, i ближнього свого заради Тебе!» Що ж до віри, то цілковито довіряю лише Тобі одному; навіть собі – і то не до кінця...

Дух Святий дається даром

Дух Святий дається просто так, даром. Приймається ж Він – через смирення наше…

Шлях самопізнання

Мовчання – це шлях до самопізнання…

Пом'яни мене, Господи…

Розбійник добрерозсудливий визнав смирення як Шлях, і тим в одну хвилину сподобився царства миру та Сили. Пом'яни і мене, Господи, коли прийдеш у царство Твоє...

Суєта i пустомовство

Суєта i пустомовство – суть ножиці, якими відсікається благодать…

Подяка за випробування

Якщо не стане випробувань – на що будемо смирятися? А не будемо смирятися – як здобудемо благодать? А без благодаті – як спасемося? Тож дякуймо Богові й за випробування…

«Ні, і в церкві все не так...»

Церкву сьогодні перетворили на бюро ритуальних послуг. Втім, Бог осміяним не буває...

Благословенний, хто йде…

Насамперед нас має цікавити шлях (духовне вдосконалення), бо в ньому сенс життя. Мета ж (свобода досконалості) – заледве як маяк, як напрямок ходи. Благословенний, хто йде в Ім'я Господнє. Не зазираймо під покришку чайника – і швидше отримаємо результат…

Сластолюбство – в головах

Стати вільним від сластолюбства не те щоб запросто, та усе-таки просто. Для початку – просто спитай себе: а чи дійсно я хочу їсти. Сластолюбство не в шлунках, сластолюбство – в головах...

Святість як просвітленість духа, душі й тіла

Для праведника «задача максимум» – іще за життя досягти просвітленості. Не частинного просвiчення розуму та просвітлення серця, але сталої, глибокої просвітленості духа, душі й тіла як вершини досконалості. Це і є святість у повному розуміння цього слова…

Подолання

Труднощі існують, щоб їх долати…

«В єдину, святу, соборну і апостольську церкву…»

Щодо української православної помісної церкви. Православ'я, у т.ч. й в Україні, повинно бути соборним, у цьому його відзнака. Вирішальним же тут має стати принцип, визначений блаженним Августином: у головному – єдність, у спірному – свобода, i в усьому – любов…

«Прийміть, споживайте, це є тіло Моє…»

Господь на Таємній вечері не розрізав, а розломив хліб i дав його учням Своїм. Так само належить i нам чинити на літургії…

Принцип спрощення

Життя складається з років. Рік складається з дванадцяти місяців. Місяць складається з тридцяти днів. День складається з двадцяти чотирьох годин. Година складається з шістдесяти хвилин. Хвилина складається з шістдесяти секунд, і кожну з них треба прожити чисто й уважно. Це принцип святої простоти: від складного – до простого. Життя прожити не просто, секунду ж його – значно простіше. Живімо лише ось цю секунду, i хай допоможе нам в цьому Бог…

Доброта, правдивість, щирість

Що означає: думай добре, говори добре, роби добре, і буде тобі добре?.. Це означає: доброта, правдивість, щирість. Ці троє здатні творити чудеса…

Натхненне мовчання

Натхненне мовчання – ознака досконалості…

Очищення, як складова вдосконалення

Очищення – легкість – свобода…

«Сядь праворуч Мене…»

Є просвітлення, а є – просвітленість. Перше – осяяння, друге – це сісти праворуч Ісуса…

Індикатор правильності

Кожна наша дія має перевірятися індикатором «корисно – не корисно». Це дуже просто, а отже, по-Божому…

Чи дійсно я цього хочу...

Перед тим, як щось зробити, спитай себе: 1) чи корисно це мені і 2) а чи дійсно я цього хочу...

Свобода – над усе

Не прив'язуйся ні до чого. Свобода – понад усе. Свобода в Господі…

Невидима борня

Найперше нам належить подолати гріхи вільні, у т.ч. й на рівні думок – а тоді вже почнеться справжня боротьба, з прираженням гріхів невільних. Боротьба святих…

Час покаже...

Щодо захисту власних переконань. Христа, апостолів, святих сучасники звинувачували у сектантстві та оголошували єретиками, та час усе ставив на свої місця. Час покаже...

Духовна схема спасіння

1. Розкритися перед Небом у самозреченні і любові (смирення). 2. Тримати думку завжди духовною і бути уважним, стримуючись у слові, в рухах та в їжі (аскеза). Духовна схема спасіння…

Аскетичне стримування

Аскетичне стримування у їжі передбачає малоїдження та повну відмову від алкоголю…

Стриманість у слові

Стриманість у слові – це говорити в Дусі i не багато. Головно, коли запитують. Більше цитатами Святого Письма та святих отців. «Ніщо так не вгашає дух, як багатослівність» (Преподобний Антоній Великий). «Коли ж хто гадає, що він побожний, і свого язика не вгамовує, та своє серце обманює, марна побожність того…» (Як.1:26). Це православ'я...

Містичний досвід

Містик знає (бачить) щось незнане зовнішнім, хоча й не кричить про це. І вони це відчувають...

Секрет успішності

Секрет будь-якої успішності – бути самим собою, і завжди пробувати з Богом…

Свобода понад усе

Щодо свободи: собака більше любить не того, хто її годує, а хто вигулює. Свобода понад усе…

Сила духу

Перемогу здобуває той, хто сильніший духом, а не тілом…

Суєта суєт...

Уяви собі, що ти уже захопив увесь світ, i ту порожнечу, яку ти тоді відчуєш. Уяви, i втихомирся...

Вчення смирення

Вчення Господнє – вчення не послуху, а саме смирення…

Смирення вище за піст i молитву

Відома максима: «Послух вищий за піст і молитву». Насправді це не зовсім і не завжди так. Не послух, а смирення вище за піст i молитву. Та початок смирення – послух…

Хто хоче догоджати людям – не може догодити той Богові

Якби я був слухняний людям – я й досі перебував би в Київському патріархаті, відрікся б своїх переконань, і вже не проповідував би істини. Та я слухняний не людям, а Господу, бо хто хоче догоджати людям – не може догодити той Богові. «Бо тепер чи я в людей шукаю признання чи в Бога? Чи людям дбаю я догоджати? Бо коли б догоджав я ще людям, я не був би рабом Христовим...» (Послання апостола Павла до Галатів, 1 розділ, 10 вірш)

Сліпий послух

Послух людям слушний лише там і тоді, коли він не суперечить волі Божій. Бога слід слухатися більше, аніж людей. Господь не приймає сліпого послуху. «А брати відіслали негайно вночі Павла й Силу до Верії. І, прибувши вони, пішли в синагогу юдейську. Ці були шляхетніші за солунян, і слова прийняли з повним запалом, і Писання досліджували день-у-день, чи так воно є…» (Дії 17:10,11)

Вперед, назустріч Богові і стихії!

Як для перемоги над стихією необхідно розкритися назустріч їй у самозреченні та любові, так i для перемоги над зовнішніми обставинами необхідно розкритися перед ними, сміливо вийти назустріч випробуванню. Вперед, назустріч Богові і стихії!..

Про смирення і свободу

Сліпий послух обмежує свободу, що за визначенням суперечить закону Божому – закону Свободи. Натомість смирення – це Богом накреслений шлях до неї…

Поможи мені, Господи!..

Поможи мені, Господи, бути твердим i мужнім, i разом з тим лагідним та милосердним...

«Не судіть…»

Ми покликані судити не людей, але вчинки. I то не своїм судом, але Божим…

Запрошення до смирення

Якщо ти не можеш змінити ситуацію – зміни своє ставлення до неї…

Ціль мого служіння

Ціль мого зовнішнього служіння – донести вчення духовного вдосконалення, вчення смирення і любові, до максимального кола слухачів. Ціль мого служіння внутрішнього – особисте спасіння…

Жити, як співати

Як співати можна горлом (неправильно), а можна на діафрагмі (правильно, «від живота»), так i діяти й говорити можна на зовнішньому надриві (неправильно), i з серця, на основі внутрішньої глибини (правильно)…

Усе тлін…

Усе тлін. Важливо одне – той рівень внутрішньої свободи, на який ти піднявся…

Внутрішня гармонія

Людина досконала – це людина: а) безпристрасна, i б) милосердна…

Блажен, хто пізнав...

Одна з найважливіших задач людського життя – це пізнати його сенс і власне призначення, та мужньо йти шляхом свого покликання. Блажен, хто пізнав і йде...

Про зовнішнє служіння

Якості, необхідні для виконання зовнішнього служіння:
1) благодатна впевненість у собі (все можу в змiцнюючому мене Ісусі Христі);
2) самовладання (хто навчився перемагати себе – сильніший за завойовника міста) та
3) здатність говорити переконливо (дар слова знання та слова мудрості)…

Ми – вдосконалюємось...

Сенс життя – вдосконалення. Тож кожну хвилину його присвятімо цій святій справі. Все дуже просто:
- коли серце наше розкрите перед Небом у самозреченні та любові, коли ми повністю довіряємось Богові, знаходимося в стані молитви – ми вдосконалюємось.
- коли ми думаємо про духовне, коли маємо позитивне мислення, а духовні інтереси ставимо вище від матеріальних – ми вдосконалюємось.
- коли ми стримуємось у слові, в рухах та в їжі – ми вдосконалюємось…

«А думка духовна – життя та мир…»

Навіть просто думаючи про вдосконалення – ми вдосконалюємось. «Бо думка тілесна то смерть, а думка духовна життя та мир…» (Рим.8:6)

Жити як ангели

Необхідно влитися в течію божественного буття, i жити як ангели ті на небесах…

Ліствиця спасіння

Смирення – очищення – вдосконалення – свобода. Ліствиця спасіння…

Спокуса гординею

Насправді людина спокушається не через когось, а через власну гординю…

Коли до мене звертаються по допомогу

Коли до мене, як до священика Божого, звертаються по допомогу, тоді я:
1) одразу молюся за дану людину (дуже важливо спочатку відчути, іде чи не йде за неї молитва);
2) неодмінно призначую освячення оселі (перше ніж очищуватися самому, треба вийти з болота на сухе та чисте), також при потребі – відповідний молебень;
3) обов'язково сорокоуст (за просвітлення, очищення, духовне звільнення, зцілення тощо);
4) завжди рекомендую свою книгу «Нехай буде воля Твоя», як практичний посібник з духовного діяння;
5) наставляю жити духовно-літургійним життям (тут усе, зазначене в моєму Посібнику; особлива ж увага – літургійним чуванням та заняттям Біблійної школи щонеділі)…

Я не шукаю слави та грошей

Я не шукаю слави та грошей, лише тільки царства благодаті, але якщо вони додаються – то використовую їх на славу Божу. Утім, як слава (відомість, духовна влада, авторитет), так і кошти (десятина, добровільні пожертви) бувають потрібні для здійснення зовнішнього служіння. Не мав би цар Соломон імені й засобів – чи збудував би він храм Єрусалимський...

«Тільки будь сильний та відважний…»

Ніколи нікому не жалійся. Пожаліти не пожаліють, а поважати – перестануть…

Правдива сила – у святій простоті

Правдива сила – у святій простоті, у тому, щоб не лукавити, не гратися з сатаною в його ігри…

Я не виправдовуюсь

Я не виправдовуюсь. Виправдовуються раби, я пояснюю позицію. Я не сперечаюся про погляди. «Слабого в вірі приймайте, але не для суперечок про погляди» (Рим.14:1). Я не розмовляю в негативному тоні. З бісами не розмовляй. «Блажен муж, що не сидить на сидінні злоріків…» (Пс.1:1)

До теми «Не суди»

Він (вона, вони) – чудова людина, але ось його дії (вчинки)...

«Пожива моя – чинити волю…»

Коли тебе запитують: чи не набридає тобі роками щоденно займатися аскетичними вправами, відповідай: а чи не набридає й вам роками щоденно їсти або спати?..

Про пустельництво

Пустельництво – це пам'ять про смерть, і втеча від тіла…

«Пожива Моя – чинити волю Того, Хто послав Мене…»

Повинно навчитися заміняти їжу фізичну трапезою виконання волі Божої. Енергією та насолодою внутрішнього та зовнішнього служіння…

Навчися слухати тишу

Ти запитуєш, як здобути або зберегти мир? Просто зупинись, і помовчи. Навчися слухати тишу – «хлопок однієї долоні...»

«Мудрість здобувається у сприятливий час дозвілля...»

Аби посудина була повною – її треба наповнити; аби в серці була благодать – її треба знайти. Знаходиться ж вона на самоті, у сприятливий час духовного роздумування, найліпше – на лоні природи. «Мудрість книжна здобувається у сприятливий час дозвілля, і хто мало має своїх занять, може придбати мудрість…» (Сир.38:24)

Стриманість у слові, в рухах і в їжі

Нікуди не біжи і ніколи не кричи, нікому нічого не доводь і не суди, не жалійся і не виправдовуйся. Спробуй оце: «Запитують – відповідай, не запитують – мовчи...» (преподобний Йосип Волоцький)

Блаженство вибраних

Досягни духовного боговідання, i скорботи відійдуть у небуття. Це блаженство вибраних…

«Огородися мовчанням і дослухайся до себе...»

Чим сильніше тиск демонський – тим глибше має бути мовчання…

«А хто з вас бути першим бажає…»

«Бути всім за раба» (Євангеліє від Марка, 10 розділ, 44 вірш) означає також смиренно слухатися начальників своїх, якщо це не суперечить закону Божому. Також бути лагідним i милосердним зі своїми підлеглими – це теж послушливість, однак внутрішня, а не службово-функціональна. Скажімо, посушливість священика не означає, що він не має вимагати належного виконання своїх обов’язків дияконом, або щоб батько в усьому потакав синові, чи чоловік дружині…

Головне – жити у форматі богоєднання

Головне – жити у форматі богоєднання: втихомиритися, i бути в цьому уважним...

Стосунки із Богом

Стосунки із Богом мають бути не абстрактними, але особистими, бо Він – Бог-Особа. І це важливо…

Бути завжди врівноваженим

Не збочувати з Шляху ні ліворуч ані праворуч – це i є тримати рівновагу, бути завжди врівноваженим…

Мотивація

Чому я це роблю? Тому що не хочу червоніти на страшному суді Господньому…

Наші плоди для Господа

Добрі емоції, слова та діла, серце, розкрите назустріч Богові, – це-то i є наші плоди для Господа…

Блага вістка про спасіння

Євангелія – це життєво важлива інформація (буквально – «блага, життєва вістка») про спасіння (про шлях здобуття внутрішньої свободи). Моя задача як священика – її пізнання і розповсюдження. Цим i з цього живу…

Релігія, як категорія духовна

Релігія оперує духовними категоріями. Я навчаю, як здобути свободу духа, а не уникнути буквального ув'язнення, як стати здоровим духовно, а не фізично. Втім, буква й дух, як правило, взаємопов'язані…

«А коли святий корінь, то й віття…»

Правдива релігія вчить освячувати корінь. Якщо корінь (серце) святий, то i гілки (i душа, i тіло) святі…

Свобода духа

Свобода духа – це насамперед свобода від влади тіла, перемога над законом плоті…

Низка аналогій

Дух – душа – тіло.
Релігія – філософія – наука.
Християнська містика – психологія – медицина…

Виразник релігії духа
Православний священик має бути насамперед містиком, виразником релігії духа…

Піднятися до рівня високих позитивних емоційних тонів

Піднятися до рівня високих позитивних емоційних тонів, досягнувши яких людина стає успішною внутрішньо і зовнішньо, на яких навіть не хворіє (це сильний інтерес, радість, внутрішнє піднесення, захват, натхнення, ентузіазм) можна на душевному рівні (волею, силою людською). Це психологія. Однак це важко, малоефективно і нетривало. А можна – на рівні духовному (волею, силою Божою, через розкриття свого серця перед Небом). Це легко, ефективно i назавжди. Це – правдива релігія…

«А коли святий корінь, то й віття святе…»

Думки та емоції – як добрі, позитивні, так i негативні, злі, – виходять із серця людини. Серце ж – це середина, серцевина душі: глибини свідомості, підсвідомість та надсвідомість. Тож аби виполоти бур'ян (негатив як душевний, так і тілесний), необхідно полоти не на поверхні, не на душевному рівні (не зрубувати стебло), а на рівні духовному (відкопувати корінь). А якщо корінь стане святий, то i гілки...

«Не давайте святого псам…»

Хліба потребують голодні. Який сенс у «дем'яновій юшці»? Хто просить у тебе то дай… (Від Матвія 5:42)

Я проповідую тим, хто шукає істину

Я проповідую тим, хто шукає істину. Тим, хто шукає плідну ідею життя – ідею спасіння, ідею вдосконалення. Хто шукає її, і ладен долучитися до її розповсюдження...

Основа позитивних емоцій

Духовним фундаментом високих позитивних емоційних тонів є вселенська енергія благодаті. Мовою Церкви – це мир i радість у Дусі Святім...

Духовно-емоційний формат спасіння

Сильний інтерес до справи вдосконалення себе і суспільства, радість від процесу очищення та велике піднесення від відчуття свободи – ось духовно-емоційний формат спасіння…

Церква як вселенське зібрання праведників

Церква духовно – це не певна якась релігійна деномінація, але вселенське зібрання праведників, школа смиренномудрості і доброти, джерело внутрішньої, духовної сили благодаті…

Головна ідея Христа

Головна ідея Христа – це ідея спасіння благодаттю через смирення. Світською мовою – це ідея вдосконалення (просвітлення) внутрішньою, духовною силою, через розкриття власного серця (через внутрішнє самопізнання, віднайдення свого справжнього, глибинного «я») та невипромінювання зла...

Триєдина ідея розвитку цивілізації

Триєдина ключова ідея, яку слід представляти спільноті:
- ідея духовного вдосконалення людини та суспільства (ідея духовного просвітлення);
- ідея здобуття внутрішньої свободи, як наслідок;
- ідея здобуття внутрішньої духовної сили, як основи цієї свободи…

Мета, шлях і засоби духовного вдосконалення
 
Свобода досконалості, внутрішня просвітленість – мета. Розкриття серця перед Небом у самозреченні і любові (невипромінювання зла, смирення духа, просвітлення благодаттю) – шлях. Мобілізація внутрішніх сил організму (аскеза, стриманість у слові, в рухах та в їжі) – засіб…

Рушійна сила внутрішньої успішності

Внутрішня, духовна сила (церковною мовою – благодать) – суть рушійна сила здобуття внутрішньої успішності. Це ж, певною мірою, стосується й успішності зовнішньої…

Християнство як духовна практика

Християнство, як правдива релігія – це властива духовна практика, шлях духовного вдосконалення…

Найперша ознака любові

Любов – це насамперед турбота…

Принцип двох склянок

Принцип двох склянок: ресурс, що наповнює, має стояти вище ніж той, що наповнюється…

Практичне Євангеліє

Я проповідую Євангеліє практичне. Християнство і є духовна практика. Практика внутрішнього смирення…

Про духовні відкриття

Значні наукові відкриття нерідко народжуються саме на стиках наук. Так само й духовні, релігійні…

Роби, що належить, i хай буде, що буде…

Не тривожитись ні про що – ні про здоров'я, ні про роботу (служіння), ні про сім’ю, ні про достаток, добробут або безпеку – це ознака свободи, ознака внутрішньої досконалості. Роби, що належить, i хай буде, що буде…

«Хто має вуха, щоб чути, хай чує…»

Сказав Господь фарисеям від релігії: «Хто має вуха, щоб слухати, нехай слухає…» Це має значення: «Ти дійсно хочеш це почути, а чи зловити на слові?.. Чи й просто посперечатись про погляди?..»

Людина високої культури духа

Турбота є ознака любові. «Возлюби ближнього свого» – тут турбуйся про ближнього свого. Про це хай буде думка твоя: що можу зробити для ближнього? Чим допомогти, чим послужити? Чи молитвою? Чи словом? Чи ділом? Якщо так мислиш – ти громадянин, ти християнин, ти людина. Людина високої культури духа…

Рівні відносин

Раб не спілкується з Паном своїм – син же з Отцем повсякчасно…

Спочатку душевне, а потім – духовне

До розкриття серця ми йдемо через розкриття свідомості (розуму). Спочатку душевне, а потім – духовне…

Криза як необхідний елемент розвитку

Криза – необхідний елемент розвитку як людини, так i суспільства. Логічним завершенням будь-якої кризи має стати зміна мислення: розширення, розкриття свідомості. У цьому суть духовного прогресу…

Криза життя. Позитив

Криза життя (скорботи) веде до розширення (зміни, розкриття) свідомості; розширення свідомості – до розкриття серця; розкриття серця – до спасіння…

Думка духовна

Кожного дня думати: а що ще я можу зробити для свого вдосконалення?..
 
Правильне життя – це правильні стосунки

Життя – це, насамперед, побудова певних стосунків. Стосунків з собою, з Богом, з власною сім’єю, з ближніми, з природою, з матеріальним світом. Правильне життя – це правильні стосунки…

Шукайте ж найперш царства Божого

Шукайте ж найперш царства Божого (просвітлення серця) i правди його (просвiчення розуму), а все це (все, що на потребу) вам – додасться...

Рівні свідомості

Необхідно навчитися жертвувати своєю низькою, плотською свідомістю, заради свідомості вищої, духовної…

Психологія і релігія. Суміжність

Вищі позитивні емоційні тони (психологія) – це лише ключик до розкриття дверей серця, до миру i радості в Дусі Святім (релігія)…

Про гординю та гідність

Гординя – початок гріха. Гідність – початок свободи…

Дух сектантства

Сектантство в широкому розумінні цього слова – це вузькість мислення, конфесійна зашореність. На жаль, сьогодні цей дух найбільше проявляється саме в традиційних християнських церквах…

Гуманізм і християнська ідея

Християнська ідея вища за ідею гуманізму. Вища цінність для гуманіста – людське життя. Вища цінність для християнина – це свобода. Внутрішня, духовна…

Духовність і доброта

Прихід до духовності – це прихід до внутрішньої доброти…

Про внутрішню доброту

Внутрішня доброта – це антипод духа насильства та користолюбства…

Про справжню релігійність

Релігійність номінальна – це, так би мовити, духовність де-юре. Насправді ж важливою є духовність де-факто. Ця, вища духовність, духовність серця, i є по-справжньому живою, хоча можливо й неусвідомленою, релігійністю…

Моє минуле – в немочах гріха…

Моє минуле – в немочах гріха; моє сьогоднішнє – в покаянні, самозреченні та смиренні; моє майбутнє – в руках Божих…

Вісник духовного вчення

Правдивий священик – це насамперед містик, пророк істини. Вісник духовного вчення… 

Мені болить Україна

Сьогодні ми маємо духовно хворе суспільство. Я можу, i ладен допомогти. Мені болить Україна…

Не буває вічної ночі

Якщо ти в духовній борні i тобі зле, то знай, що скоро обов’язково буде добре. Не буває вічної ночі…

Про насолоду духовного споглядання

Привільна насолода духовного споглядання. Глибока, ясна, мирна. Відчути це сяйво в собі, i не відпускати. Це те, що старці називали відчутною благодаттю. Царство Боже всередині нас…

Мрія будь-якої влади

Мрія будь-якої влади – використовувати Церкву як підвладний ідеологічний інститут…

Про добро і зло

Добре все, що примножує нашу внутрішню свободу. Зле – усе, що обмежує її…

Начало начал

Почни з мовчання…

Про переосутнення Дарів

Переосутнення Дарів – це зміна ідеї, духовної сутності освяченої речовини. Яка була сутність принесеного (проскомидійного) хліба й вина до їх освячення? Фізична, себто насичення, побудова тіла. Яка стала після таїнства святої євхаристії (анафори) – піднесення й подяки? Духовна: насичення, побудова, просвітлення душі…

Бажаючи зла іншим…

Бажаючи зла іншим, не можна стати щасливим – можна стати зловтішним…

Про аскезу

Якщо порушив режим, з’їв зайвий шматок – вважай, що втратив день, починай усе спочатку. Однак не впадай у відчай. Відчай – то найбільша радість для сатани...

«Із наказом, при голосі Архангела…»

Лише людина вільна, сильна i здорова духовно зрить високі ідеали i має «голос архангела та Божу сурму», аби кликати до них інших…

Найвищі чесноти

Необхідно навчитися понад усе цінувати доброту, правдивість та щирість…

Для того, щоб покаятись

Для того, щоб покаятись, спершу треба змінити свої погляди…

Ідею належить виборювати смиренно

Ідею належить виборювати смиренно, однак горливо. Безпристрасність не є синонімом літеплості…

Відданість своїм переконанням

Бути щирим і відданим своїм переконанням завжди було ділом небезпечним. Ну що ж, життя саме по собі річ небезпечна, зрештою можна й померти...

«Господеві Богові своєму вклоняйся…»

Дійсний християнин покликаний служити не патріархатам, але Богові. Бо ж написано: «Господеві Богові своєму вклоняйся, і служи Одному Йому...» (Євангеліє від Матвія, 4 розділ, 10 вірш)

Що робити?..

Головне не що робити. Головне – як робити...

Спочатку було слово…

Думка матеріальна. Позитивна думка постає позитивом, негативна – матеріалізується в негатив. Щоб тобі було добре – просто відкинь усе погане: викинь його зі своєї голови, зі свого життя. Тоді позитивна думка і стане реальністю. «Спочатку було слово…»

Правдивий затвор

Правдивий затвор – це закриття серця свого перед злом…

Духовна боротьба

Найважливіше для воїна або борця – це вміти тримати удар: швидко відновлюватися, підніматися, ніколи не впадати у відчай…

Не треба швидко – треба якісно…

Не треба швидко – треба якісно; не треба голосно – треба сильно…

Завдання духа людського

Завдання духа людського, за аввою Євагрієм, молитись. Молитись – тобто з’єднуватися з Богом Його благодаттю: просвітлюватись, розвиватись, вдосконалюватись, щоб врешті-решт цілком з’єднатися у вічному бутті. Такий поклик закладено в людині з моменту її створення, дух-бо людський – «частинка божества», себто здатний до чистого богопiзнання…

«Уникай людей – і спасешся…»

Необхідно вчитися читати божественні словеса у святій книзі природи. «Уникай людей – і спасешся», – вказує авва Олексій…

Піп і священик

Піп влещує вуха, кажучи те, що хочуть чути люди; священик же – лікує душу, прорікаючи істину…

Ідеалізм і прагматизм

Інколи, в інтересах справи, і духовному доводиться бути прагматиком…

Земне щастя

Лише коли приходить біда, ми починаємо розуміти, наскільки хитким i суєтним є земне щастя…

Тонкий світ

Духовне відчуття, внутрішній настрій, містичний досвід дуже легко втратити, просто намагаючись оповісти про нього. Тому тонкий світ i називається тонким…

Все суще – суть енергії

Об’єктивно все суще – суть енергії. Вони пізнаються органами чуттів:
1) Грубими, фізичними. Їх є п'ять: зір, слух, нюх, смак і дотик. Це сфера зовнішнього, сфера інстинктів.
2) Більш тонкими, психічними (душевними): розум, воля та емоції. Тут ментальні викладки, душевні осяяння, фантазії та почуття. Це сфера порогового, сфера інтелекту.
3) Найтоншими – духовними. Серце (серцевина, осереддя) душі являється органом вищого пізнання. Тут містичний досвід божественної реальності. Це сфера внутрішнього, інтуїтивного знання – відання…

Про реальність

Реальність буває об’єктивною та суб’єктивною. Об’єктивна реальність існує незалежно від наших відчуттів; суб’єктивна – живе в них…

Суб’єктивна реальність

Суб’єктивна реальність визначається силою та стабільністю наших відчуттів. Чим стабільніше відчуття, тим реальнішою є для нас дійсність…

Світ реальностей

Буває так, що суб’єктивна реальність стає реальнішою за об’єктивну. Наприклад, мій зубний біль, насправді існуючий лише в моїх фізичних відчуттях, реальніший для мене за будь-яку відсторонену об’єктивну реальність. Те саме стосується й відчуттів (читай – реальності) душевного та духовного планів. Таким чином, суб’єктивна духовна реальність для нас може бути вагомішою за об’єктивну фізичну…

Духовне айкідо 

Реальність – це насамперед те, що дається нам у відчуттях, відображається ними. Якщо я воюю з сатаною – значить я бачу, відчуваю його, значить він для мене існує суб’єктивно. Якщо ж я не звертаю на нього уваги – ігнорую, в точному розумінні цього слова ненавиджу його (Ненавидіти – від церк.-слов. ненавидѣти, ст.-слов. ненависть. Утворено із запереченням від навидѣти – «охоче дивитися, відвідувати»), – то суб’єктивно він для мене не існує. Я не граю за його правилами, не протистою йому своєю силою, але силою Божою: «Хай заборонить йому Господь…» Просто не дивись на погане, не думай про погане, не підгодовуй його енергією своєї уваги. Це i є непротивлення злу силою…

Жорстокість i строгість

Необхідно різнити жорстокість i строгість. На іконах святі часто мають саме строгий, твердий вираз обличчя…

Жіноче щастя

В чому жіноче щастя? В сімейному благополуччі та мирі…

Я те, що я їм…

Я те, що я їм. Якщо я їм м'ясо – значить я хижак...

Велич смирення

Правдива велич – це велич смирення...

Про забобони

Номінальна церква сьогодні буквально начинена усякими забобонами…

Пізнання істини

Поспіх та сум'яття несумісні з пізнанням Істини. Вона – це величність Смирення...

Шлях смирення

Істина – це насамперед шлях. Шлях смирення...

Про пізнання істини

Істина вповні пізнається не розумом, але серцем, адже смирення й любов – поняття насамперед духовні…

Кінець життя праведного

Кінець життя має бути красивим умиротвореною красою старості, яка усвідомлює, що життя наближається до кінця, i що кінець цей не буде обтяжений ніякими гріхами…

Про пияцтво

Пияцтво – це «добровільне божевілля». Таким чином, це віддалення, звільнення себе від Бога…

Закон – це лише правило

Закон – це лише правило, що направляє і допомагає досягненню певної мети…

Краще голодна свобода

Краще голодна свобода, аніж сите рабство…

Що є Істина?

Істина – це вища духовна радість внутрішнього, містичного пізнання себе, Бога й буття…

«Не сини ми рабині, але вільної…»

Людина духовна ніколи не виправдовується i нікому нічого не доводить…

Духовність і час 

Для містика час плине повільно…

Вищий рівень просвітлення

Вищий рівень просвітлення – це рівень випромінювання духовного світла…

Свобода досконалих

Ми прив’язані до умовностей світу цього, у тому числі й релігійного. Звільнитися від них – це рівень свободи святих (досконалих)…

До порожньої криниці люди не йдуть

До порожньої криниці люди не йдуть. Правдивий священик – це завжди особистість, до якої хочеться притулитися душею…

«Збудися, збудися, устань, дочко Єрусалиму…»

Гріх та його похідні – злочини, корупція, насильство – мучать і принижують людину. Тож «збудися, збудися, устань, дочко Єрусалиму, що з руки із Господньої випила ти келих гніву Його, чашу-келиха одуру випила, вицідила...» (Ісая, 51.17)

Життя, розділене надвоє…

Моє життя розділене на дві частини: до народження згори, i після…

Народження згори

Народження згори – це духовне воскресіння, набуття містичного досвіду боговідання та богоєднання…

«У шеолі ж хто буде хвалити Тебе?..»

Пекло – це «плач i скрегіт зубів». Коли терпимо біль душевний або фізичний – це i є насправді пекло. «У шеолі ж хто буде хвалити Тебе?..» (Псалом 6, 6 вірш). Яке щастя, коли нічого не болить, i можемо славити Господа...

«У Ім'я Моє демонів будуть вигонити…»

Робити прямі вичитки (екзорцизм західної традиції) – не по-православному. Православна вичитка – це свята молитва, прихиляння Неба до одержимого духом злоби. Саме молитва є зв'язком із Богом – вичитка ж, попри все, це зв'язок з бісами…

Молитва над одержимим

Молитва над одержимим – це непряма вичитка, i це – по-православному. Та й вона має здійснюватися лише над людиною, яка сама уже шукає звільнення…
«І як вийшов Він із човна, то зараз Його перестрів чоловік із могильних печер, що мав духа нечистого. Він мешкання мав у гробах, і ніхто й ланцюгами зв'язати не міг його, бо часто кайданами та ланцюгами в'язали його, але він розривав ланцюги та кайдани торощив, і ніхто не міг угамувати його. І він повсякчас перебував день і ніч у гробах та в горах, і кричав, і бився об каміння. А коли він Ісуса побачив здалека, то прибіг, і вклонився Йому…» (Мар.5:2-6)

«В Єдину, Святу, Соборну і Апостольську Церкву…»

Єдність церкви має бути під єдиним Богом, а не під єдиним куколем…

«Що то ширина й довжина, і глибина й вишина…»

На поверхні плаває лише дрібна рибка, велика ж – пробуває в глибині…

На хвилі Божій…

Важливо навчитися завжди перебувати на особливій духовній хвилі – на хвилі Божій…

Світ відносин

Ніщо так не псує відносин, як панібратство…

«Паси ягнята Мої…»

Овечка, коли пастир направляє її посохом, смиренно підкоряється і йде; вовк же в овечій шкурі – кусає за посох…

Найпростіша молитва

Бог простий, і молитися треба просто. Найпростіша молитва за когось: «Пом'яни, Господи, у царстві Твоїм, раба Твого такого-то». Головне, аби серце зігрілось, і тепло до Бога промовляло…

Бог простий, моліться просто

Бог простий, моліться просто. За здоров’я: «Пом’яни, Господи, у Царстві Твоїм раба Твого (рабу Твою – ім’я), імені Твого ради. Не полиши, Господи, і нас, немічних, ласкою Твоєю. Дякую Тобі, Боже милостивий, за це. Хай буде Тобі за все слава, подяка й поклоніння як єдиному Богу – Отцю, Сину, Святому Духові нині, і повсякчас, і на віки віків. Амінь». За спокій: «Упокій, Господи, душу спочилого раба Твого (раби Твоєї – ім’я), імені Твого ради. Прости і нам, немічним, провини наші вільні й невільні, свідомі й несвідомі чи то словом, чи ділом, чи думкою вчинені. Дякую Тобі, Господи, за це. Хай буде Тобі за все слава, честь і поклоніння як єдиному Богу – Отцю, Сину, Святому Духові нині, і повсякчас, і на віки віків. Амінь...»

Правильно молитися не за щось, а за когось

Правильно молитися не за щось, а за когось: «Пом'яни, Господи, у Царстві Твоїм раба Твого такого-то...» (рабу Твою, родину, громаду тощо). По немочі нашій можна молитися й за ситуацію: «В руки Твої, Господи, віддаю справу цю (проблему цю). Розріши її, Господи, як Ти знаєш...» Як виняток – молитися за конкретне вирішення тієї чи іншої проблеми, але обов'язково додаючи: «Та не моя хай буде воля, а Твоя...»

Роби, що належить…

Ви можете молитися за близьку вам людину. Можете напоумляти її словом істини. Можете допомогти їй ділом, досвідом, особистим прикладом. Можете вмерти за неї. Але зрозуміти, прийняти, надто ж жити за неї – ви не можете. Тому роби, що належить, і хай буде, що буде. «Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду, і буду вечеряти з ним, а він зо Мною...» (Об.3:20)

Господи, подай нам надію!..

Надія, як i віра, від Бога. Господи, даруй нам надію!..

«Що є істина?..»

Істина полягає у мирі смирення та в радості любові…

Шлях духовного просвітлення

Розкриття серця в самозреченні і любові (смирення серця), внутрішнє усвідомлення (пізнання себе, свого істинного «я») та мирність духа (богоєднання) – це і є шлях духовного просвітлення…

Від заповіту крові – до заповіту духа

Шлях духовного просвітлення – це шлях від заповіту крові (аскези, обрізання тіла) до заповіту духа (смирення, обрізання/одкровення серця, занурення в дух)…

Правдивий порядок духовних речей

Правдивий порядок духовних речей являли не лише пророки Ізраїля, але й Будда, i Конфуцій, й інші просвічені Духом…

Дух Святий навчить

Дух Святий навчить i любові, i смиренню, і аскезі. Здобудь Духа Святого...

Ключ до найвищого знання

Любов – ключ до найвищого знання…

Смирення – це внутрішній мир

Смирення в духовному плані – це внутрішній мир…

Смерть до смерті

Святий (просвітлений, досконалий) не боїться нічого, навіть самої смерті. Бо він уже вмер…

«Не те, що входить до уст, людину сквернить…»

Тваринна їжа не віддаляє нас від Господа. Віддаляє жорстокосердя, з яким ми годуємо i вбиваємо тварин…

Спасіння – це шлях

Спасіння – це шлях. Шлях духовного вдосконалення, внутрішнього просвітлення, усвідомлення…

Бути не від світу цього

Бути не від світу – означає бути вільним від умовностей та суєти світу цього...

Про духовний досвід

Є речі, про які не варто говорити вголос. У всякому разі, не кожному...

Правда є, i добро є

Правда є, i добро є, що б там не стверджував лукавий світ…

Про безмовність

Безмовність – це внутрішній мир i споглядання безмірної величі Божества…

Новітнє фарисейство

Новітнє фарисейство лише прикривається святими іменами, насправді ж – руйнує церкву зсередини...

Про фарисейство

Фарисейство подібне до розбійника з великої дороги. Від віку затуляє рота тим, хто кличе на допомогу, загрозливо шепочучи у вухо: «Тихо, не кричи, тільки гірше зробиш!..»

Істина лежить за гранню буденності

Істина лежить за гранню буденності i пізнається не розумом, а серцем. На долю секунди її може відчути й недосвідчений, а опісля все життя шукати це надмирне духовне відання…

Віддавши себе в руки Божі

Віддаючи себе в руки Божі, ми відсікаємо значну частину скорбот, що випадають на нашу долю. А саме тих, які ми заробляємо власним своїм зволенням…

Сенс життя людського

Сенс життя полягає у духовному вдосконаленні (просвітленні) людини. Мета його – досягнення внутрішньої гармонії (миру) та свободи духа, як необхідної умови його розвитку. Цей шлях відкритий всім, від президента до безхатька…

Пізнай себе

Пізнай себе – i ти пізнаєш свободу…

«Щоб дивились вони і не бачили, слухали і не розуміли…»

Тілесний розуміє тілесно, душевний душевно, духовний духовно…

«Хто хоче душу свою зберегти…»

Не даремно прожитим можна вважати лише той час, який проведено у стані смирення серця (внутрішнього, духовного діяння). Навіть якщо ти нічого й не зробив зовнішньо…

Увійди в себе…

Старці освічують: сядь в келії, i келія тебе всьому навчить. Іншими словами: увійди в себе, i смирення збудує тебе…

Як усе просто...

Як усе просто! Просто відкрий своє серце і перебувай у стані глибокого, святого смирення. Просто будуйся Духом Святим, і Господь усе зробить…
Не я живу, а Бог смирення живе, діє і вдосконалює мене…
Премудрість! Станьмо просто…

Пізнай себе

Пізнати себе, або знайти себе – це і є стати самодостатнім…

Про Страшний суд

Страшний суд – це суд совісті. Особистий і всезагальний…

Час покаже, Бог розсудить

Кожен має свою позицію. Час покаже, хто правий. Бог розсудить. «Відступіться від людей цих, і залиште їх. Бо коли від людей оця рада чи справа ця буде, розпадеться вона. А коли те від Бога, то того зруйнувати не зможете, щоб випадком не стати вам і богоборцями...» (Дiї.5:38,39)

«Завжди радійте…»

Позитивні емоції відкривають двері раю, негативні – двері пекла…

Старий і новий заповіт

Старий завіт – це пошук духовної істини, пошук свободи. Новий – пізнання цієї істини, народження згори…

Пізнання Істини

Пізнання Істини, яка всередині нас, дає людині справжню, внутрішню свободу – підносить над усіма проблемами i страхами світу цього, у т.ч. й над самою смертю…

Смирення – це не погодження зі злом

Смирення – це не погодження зі злом. Смирення – це невипромінювання зла…

Пізнай себе

Пізнати себе – це віднайти дорогу додому, повернутися в «країну обіцяну», відшукати своє справжнє «я» і пізнати Бога в собі…

Знайти свій дім в країні істини…

Воскреснути духовно – це знайти свій дім в країні істини. Прокинувшись, згадати, хто ти насправді...

«Де Дух Господній, там воля…»

Гірко і не достойно християнина завершувати свій шлях в обіймах умовностей світу цього...

Кожен з нас має своє покликання

Кожен з нас має своє покликання, зобов'язаний виконати певну місію на землі. Тому не хвилюймося ні про що. Жоден із смертних вироків долі не буде виконано, доки ми не реалізуємось у цьому житті…

Ідея вдосконалення

Усе в природі підпорядковується єдиній спільній ідеї – ідеї вдосконалення…

Свобода i страх – речі, які не поєднуються

Свобода i страх – дві несумісні речі. Потрібно навчитися бути не від світу цього: жити в світі, але бути вільним від нього. Князь світу цього насправді є князь страху…

Страх народжує гнів

Страх, як загроза, народжує гнів (ворожість); гнів же – веде до падіння. «Бо сам порух гніву є падіння для людини...» (Сирах, 1.22)

Страх завжди подвійний

Страх завжди подвійний. По-перше – це страх за сьогоднішнє (небезпека погіршення існуючого статусу, втрати того, що маємо), і по-друге – страх за майбутнє (загроза перепони на шляху до завтрашнього щастя). Аби жити безстрашно, сиріч щасливо, необхідна внутрішня свобода…

Випробування як засіб духовного вдосконалення

Як часто ми гадали, що те чи інше випробування буде смертельним для нас. Насправді ж воно виявлялося лише засобом для подолання внутрішньої кризи, способом поглиблення свідомості (самопізнання) та переходу на новий рівень світосприйняття. Власне, засобом для нашого духовного вдосконалення…

Поклади голову свою на плече істини…

Як часто в своєму житті ми принижувалися, аби лишень зберегти своє положення. А не варто було. Правильно було прийняти обставини такими, якими вони є – без страху, гніву, образи та приниження. З миром. I діяти смиренно, в міру свого розуміння. Якщо ж не виходило – то примиритися, «поклавши голову свою на плече істини»… Тут мудрість. Істина – в смиренні. Що має статися, станеться, що має відійти, відійде. Життя візьме своє. Тут школа вдосконалення...
«Поклади голову свою на плече істини (смирення): все одно буде не як ти хочеш, і не як хоче світ, – але як хоче Бог…» (Від старців)

Протягування через двері істини

Кожна скорбота – це протягування нас через двері істини. Це здирання старої шкіри душі, спосіб вивільнення нашого «я». Це як у комп'ютерних іграх: не ставши сильнішим (вільнішим, досконалішим), ти не зможеш перейти на наступний рівень. А це здобувається лише через набуття досвіду – позитивного, або негативного…

Дорога до неба

Смирення відкриває небеса…

Істина про самих себе

Весь наш життєвий досвід – як позитивний, так i негативний, – потрібен лише для того, аби відкрити нам двері внутрішньої свободи. Звільняюче осяяння. Велику, потаємну істину про самих себе. Про свою справжню, духовну природу. Про сенс нашого існування… 

Де смирення, там Христос

Християнство це не конфесія, не релігійна деномінація. Християнство – це стан душі і спосіб життя. Де смирення – там і Христос, а де Христос – там і християнство. Недаремно навіть язичника Сократа святий Юстин Філософ називав «християнином до Христа»…

Фанатизм – це віра сліпа

Фанатизм – це віра сліпа. Господь бажає віри усвідомленої: «А брати відіслали негайно вночі Павла й Силу до Верії. І, прибувши вони, пішли в синагогу юдейську. Ці були шляхетніші за солунян, і слова прийняли з повним запалом, і Писання досліджували день-у-день, чи так воно є…» (Дiї.17:10,11)

Прихований дарунок долі

Колись ми зрозуміємо, що кожне випробування в нашому житті – це прихований подарунок долі…

Пізнай себе – i стань вільним

Підсумок усього: пізнай себе i стань вільним...

Просто нас ведуть

Невдача, як предмет страху, перестає існувати для тих, хто пізнав суть речей. Просто нас ведуть. Веде Бог, ведуть ангели (службові духи), веде Істина, яка знає що нам потрібно ще до того, як ми почнемо діяти, i ставить нас саме в ті умови, які необхідні для нашого саморозкриття, вдосконалення, самопізнання…

Пізнати себе

Пізнати себе – це як розкритись бутонові дивної квітки. І ця квітка – в тобі. І ця квітка – ти… 

Самопізнання – це перемога над самим собою

Самопізнання – це перемога над самим собою. Це не лише пізнання свого справжнього, духовного «я», але й перемога над іншим «я» – зовнішнім, егоїстичним, неправдивим…

«А ночі вже більше не буде…»

У процесі духовного сходження є певна «точка неповернення» – той рівень незворотності, при досягненні якого дороги назад уже не існує. Де ти уже визначився – як ангел, як громадянин неба, як переможець. Де немає ні втрат, ні невдач, ні падінь…
«Де, смерте, твоя перемога? Де твоє, смерте, жало?» (1-е до коринтян 15:55). 
«А ночі вже більше не буде» (Об'явлення 22:5). 
«Христос, воскреснувши з мертвих, уже більш не вмирає, смерть над Ним не панує вже більше…» (Рим.6:9)

Не я живу, але Бог проживає в мені…

Не я живу, але Бог проживає в мені. Він сіє зерно Слова. Він зрощує вруна віри. Він дарує плоди благодаті. Моє – усього лише не противитись Йому…

Тиха праця просвітлення

«Отець Мій працює аж досі, працюю і Я» – свідкує Христос. Це тиха праця сівби, зрощування та плодоношення істини. А поле її – то серця людські…

Бути віруючим і вірним

Людина вірна відрізняється від просто віруючої тим, що віруюча знає про Бога і вірить у Нього, вірна ж – знає Бога і відчуває, духовно спілкується з Ним. Найкраще – це бути і віруючим, і вірним…

Духовне просвітлення

Просвітлення – це глибоке смирення та досконала любов…

Вчитися – означає змінюватися

Вчитися – означає змінюватися. Я вчуся…

«Крізь букву проникай у внутрішнє…» 

Духовне розуміння – це вміння крізь букву проникати у внутрішнє: за словом бачити дух, за формою впізнавати зміст. Покривало букви знімається Христом. Духовне бачення дарується смиренним духом… 

Смерть – це частина життя…

Ми помираємо кожну хвилину. Смерть – це частина життя…

Чим ближче до природи, тим ближче до Бога

Необхідно якомога частіше бувати на природі. Чим ближче до природи, тим ближче до Бога. Природа – це нерукотворний храм Божий…

«Коли б знали ви, що то є: милості хочу…»

Вчення Господнє не в догматах, не обрядах і не в канонах. Не в реінкарнації, не в баптизмі, не в буквальному причасті, не у фiлiокве, не в глоссолалiї, не в суботі і не в імені Єгова… Вчення Господнє – в смиренні серця та в досконалій любові. Хто це зрозумів – той просвічений розумом; хто ж цього досяг – той просвітлений серцем…

Істина проста

Бог простий, i істина проста. Возлюби…

«І звів я очі свої, та й побачив…»

Зорі світять тим, хто дивиться на небо… 

«Що Він над усіма, і через усіх, і в усіх…»

Належить вчитися бачити небесне у повсякденнім…

Божественна енергія молитви

Благодать – це Божественна енергія молитви…

Золоте теля змирщення

Священик Аарон  зробив «лите теля» змирщення, обрядовiрства та догматизму із «золотих сережок», що у вухах жінок, синів та дочок народу Божого, та потім покаявся. Чи покаються Аарони цієї доби...
«І сказав їм Аарон: Поздіймайте золоті сережки, що в ушах ваших жінок, ваших синів та дочок ваших, і поприносьте до мене.
І ввесь народ поздіймав з себе золоті сережки, що в їхніх ушах, та й позносили до Аарона.
І взяв він це з їхньої руки, і вформував його в глині, і зробив із нього лите теля. А вони сказали: Оце твої боги, Ізраїлю, що вивели тебе з єгипетського краю!» (Вих.32:2-4)
«Настане бо час, коли здорової науки не будуть триматись, але за своїми пожадливостями виберуть собі вчителів, щоб вони їхні вуха влещували. Вони слух свій від правди відвернуть та до байок нахиляться…» (2Тим.4:3,4)

День Господній

Буває в житті день, в який якщо не переможеш – то програватимеш по всі дні свого життя…

Увага народжує реальність

Наша увага (енергія волі, бажання) живить наші думки та ідеї. Вона є також свідомим чи несвідомим запитом, сигналом, покликом, направленим у світ метакосмосу. А це вже власне молитва, це зв'язок із тонким світом. І зв’язок цей зумовлює якусь реакцію, певну відповідь на означений заклик. Духовне притягує духовне, тілесне – тілесне, добре – добре, зле – зле. Таким чином, увага народжує реальність…

«Око – то світильник для тіла…»

Зорі світять тим, хто дивиться на небо. Бруд бачать ті, хто дивиться на землю…

Жити моментом «тут і зараз»

Треба навчитися жити навіть не одним днем, а однією дією – одним словом, одним рухом, одним подихом, однією думкою. Жити моментом «тут і зараз»…

Духовний гомеостаз

Існує таке поняття – гомеостаз (від «гомео» – однаковий, та «стазіс» – стояння). Це прагнення людського організму до певних меж, до звичного, усталеного стану (стабільний тиск, температура тощо). Якщо прикласти це поняття до речей внутрішніх, то духовний гомеостаз – це інертність мислення, небажання змін, внутрішнє лінивство. Завдання подвижника духа – вийти за межі статусу сластолюбства, сріблолюбства, славолюбства. Однак знаймо, що вихід цей, очевидно, буде пов'язаний із труднощами, обумовленими природою гомеостазу. Тому-то так важко буває в духовній борні. Це «гомеостаз» фараона за часів Мойсея, і подвижнику духа доводиться докласти зусиль, аби здійснити свій Вихід. Так і сказано в Євангелії: «Царство Боже зусиллями береться...»

Межі природного гомеостазу

Нам належить стати водимими Духом Святим, пізнати свою істинну, ангельську природу, i, у відповідності з цим, свідомо змінити межі свого гомеостазу в сторону духовного, небесного. Коли ти пізнав себе, коли розумієш це серцем, – тоді вже легко…

Входження в Божественну реальність

Душа наповнюється до самого краю, думка й помисли відходять, залишається лише духовне відчуття, чисте духовне знання та дух, як внутрішнє ядро свідомості. Подив, приголомшливе щастя, невинність почуттів, ніжність, світла безтурботність, радість, глибока любов. I, нарешті, святість. Повне занурення в безмежну святість...

Смирення душі й тіла

Зупинитися на шляхах своїх. Навчитися жити моментом «тут і зараз». Стримуватись у слові, в рухах та в їжі. Запитують – відповідай, не запитують – мовчи. Плавні рухи, спокійний погляд, прихильна мова. Нікуди не бігти і ніколи не кричати, нікому нічого не доводити і не виправдовуватись. Їсти, щоб жити, а не жити, щоб їсти. Приймати ближнього свого та обставини свого життя такими, які вони є – без гніву й роздратування, без страху й тривоги, без гордощів і образи. З миром. Це аскеза. Смирення душі й тіла…

Смирення серця

Розкритися перед небом у самозреченні і любові, назустріч Богові і стихії. Віддатися, повністю довіритись Богові. Це треба відчути – як політ, як на гойдалці у дитинстві, до захоплення подиху. Повна довіра, повна віддача, повне самозречення… «В руки Твої, Господи, віддаю дух, душу й тіло мої. Здоров’я моє, сім’ю мою, роботу мою (служіння моє), достаток, добробут та безпеку мої… Ти ж мене благослови. Ти мене помилуй. І життя вічне даруй мені. Амінь…» (Молитва самозречення, на відкриття серця.)

Смирення духа

І, нарешті, смирення духа. Увійти у своє серце і пізнати себе вже не як тіло, і не як розум, а як духа, який має розум і живе в тілі. Пізнати Бога в собі. І так і жити – життям внутрішнім, містичним, сокровенним, у мирі й радості духовній. Це називається духовним просвітленням – смиренням духа, молитвою серця, ісихазмом Східної Церкви. Це називається спасінням…

Шлях просвітлення

Шлях просвітлення, або духовного вдосконалення, явлений Христом, – це шлях смирення. Смирення душі і тіла (аскеза), серця (повне самозречення) і духа (безмовність богоспоглядання, молитва духа, ісихазм)…

«Премудрість! Станьмо просто…»

Насправді все просто. Просто пам'ятай про Бога, про те, що тебе ведуть, i обручися з Вищою Волею.
Просто будь уважним до дії в тобі i в твоєму житті Божественного Промислу. Просто довірся, віддайся Йому, i в такому стані зустрічай усе, що принесе тобі життя. Просто перестань зосереджуватись на стражданнях і не турбуйся про те, що жде тебе завтра. «Премудрість! Станьмо просто…»

Низька природа не любить прямих шляхів

Низька природа не любить прямих шляхів. Людина не пробуджена вірить, що ходіння по колу може її кудись привести. Нікуди не приведе! Ти просто гаєш час. Встань, сплячий, пробудись i йди прямо, навпростець. Тільки так ти розірвеш порочне коло своєї несвободи. Премудрість, станьмо просто...

Бог є, нас ведуть, і все буде добре

Слід завжди пам’ятати про три найважливіші для нас речі: Бог є, нас ведуть, і все буде добре…

Тепло благодаті

Божественна благодать укутує душу, як теплий плащ у негоду…

Краса духовної пробудженості

Краса (блаженство) стану духовної пробудженості, помножена на внутрішнє тверезiння (священна молитва й увага), – ось те, що може врятувати від сну духовного лінивства…

Про суть молитви

Суть молитви не в самій молитві. Суть молитви – у відповіді на неї…

Ми проходимо через болото…

Ми проходимо через болото, щоб залишити в ньому свій бруд…

Про служіння

Щоб служіння сприймалося належним чином, його слід достойно представляти…

Як зберегти гідність

Зберегти гідність можна лише внутрішнім спокоєм. Правдивий спокій здобувається благодаттю…

Чи може Бог сотворити камінь, який не зможе підняти?

Чи може Бог сотворити камінь, який не зможе підняти?.. Чи може Бог обмежити свою могутність?.. Може. І Він вже зробив це, створивши людину і наділивши її свобідною волею…

Змінити себе

Змінити себе – означає дозволити Богові себе змінити. «Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду, і буду вечеряти з ним, а він зо Мною…» (Об.3:20)

Не в силі Бог, а в правді

Чим більше правди в нашому житті, тим менше в ньому страху. Людині, яка водима Духом, яка поставила істину понад усе, хоч би й проти думок світу, – ніщо не може зашкодити. Істина веде. Істина, дух Правди, захищає. Не в силі Бог, а в правді… 

«І звів я очі свої та й побачив…»

Завжди довіряй тій частині свого «я», яка веде тебе до Неба…

«Прикликає безодня безодню…»

Про спасіння. Якщо для тебе це серйозно, то i для Бога це серйозно. Якщо для тебе це гра, то i для Бога це гра…

Просто постав собі запитання

А може, офіціоз і не завжди правий? Може, і він здатний помилятися?..
Може, рятує зовсім не канонічність, не традиція, і не догмат?.. 
Може, поняття «Церква» ширше, аніж нам це уявляється? Може, де двоє чи троє в Ім'я Його – в ім'я смирення й любові, в ім’я милосердя, – там і Церква?.. 
Може, Христос помер за духовну свободу, а не за обряд?.. 
Може, зберігши в бездоганному вигляді форму віровчення, ми відійшли від суті, не зуміли здійснити євангельський ідеал?.. 
Може, поняття «єресь» і «сектантство» стосуються не лише наших опонентів?.. 
Може, і це правильно: ніколи не кажи «ніколи»?.. 
Просто допусти таку можливість. Заради того, щоб ні в кого не було приводу назвати тебе фанатиком. Щоб самому собі довести, що й ти здатний мислити самостійно...

Про букву і дух

Закон Божий духовний. Тож, як це не дивно, але порушення букви його не завжди є порушенням власне самого Закону. Ось класичний приклад: в часи Великої Вітчизняної війни в одному селі українська православна родина переховувала від знищення єврейську сім’ю (це, до речі, далеко не поодинокий випадок). І коли приходили німці й допитувалися, чи, бува, не ховаються у них євреї, вони щоразу твердо відповідали – «ні». Свідкуючи неправдиво, чи порушували вони таким чином дев’яту Заповідь?.. Букву її – безперечно, так. А ось дух Закону Божого?..
Будь-які нерозуміння зникають тоді, коли за буквою бачиш дух, за формою зміст, за засобом шлях, а за шляхом – мету… 

Духовна позиція

Існує поняття «громадянська позиція», існує й поняття «позиція церковна», або ж духовна. Вони багато в чому схожі. Обидві потребують мужності…

Хто має вуха, хай слухає...

Був час букви – настає час духа; був час форми (канонів, догматів, обрядів) – настає час змісту; був час рабства – настає час духовної свободи. Це і є прихід Христа у славі. Це і є те, про що заповідано: «І буде в останні дні, говорить Господь: Я виллю від Духа Свого на кожне тіло...» (Дії 2:17) Це і є: «Оживить він нас до двох день (за два тисячоліття, бо для Господа тисяча років – як один день), а третього дня (у третє тисячоліття) нас поставить (воскресить духовно), і будемо жити ми перед обличчям Його...» (Осія 6:2). Прийди, Господи Ісусе!..

Головне – зміст

Форма завжди умовність. Головне – зміст…

Про друге пришестя

Пришестя Христа у славі – це перемога духа над буквою, змісту над формою, віри над обрядом, відання над вірою, смирення над гординею, любові над ненавистю, свободи над рабством...

Про багато «я»

У кожному з нас суб’єктивно існує багато «я». Важливо те, до якого саме «я» ми прислухаємось…

Про політику

Політика – це інструмент для реалізації певних ідей, реформ та напрямків розвитку суспільства. Нема нічого нечистого у самому собі…

Свобода і єство

Свобода вибору – властива якість природи вищої…

Про моє служіння 

Моє служіння – служіння не реформації, але відродження. Відродження слова Божого духовного, віри смиренної, що чинна любов'ю, і благодаті, яка по вірі смиренній дається…

Зерно якщо не вмре – не оживе…

Для того, аби увійти у світло, необхідно насмілитись відпустити себе. Це i є повне самозречення, за яким – найсолодше смирення Христове. Зерно, якщо не вмре, – не оживе…

«Таємниця, захована від віків і поколінь…»

У кожному з нас існує інша, божественна природа (благодать Божа, Христос в нас), яка відкриває наше вище «я» (наш дух, пізнання себе). Необхідно лише навчитися увійти з нею в контакт (розкритися перед небом, народитися згори)…

Будьмо уважні

Уся справа в тім, до чого ми пробуджені у даний момент, на що направлена наша увага. У відповідності з цим i формується досвід, який ми отримуємо. Слово, думка стає плоттю i являє нам славу – земну чи небесну. Будьмо уважні...

Пізнай себе

Духовну пробудженiсть як внутрішнє відчуття, як пізнання своєї істинної сутності, глибини свого «я», можна віднайти всередині себе, і лише всередині. У глибині цого конкретного моменту буття. Тому-то й показано: «пізнай себе»; тому-то й «зупиніться на шляхах своїх...» Необхідно навчитися жити в моменті «тут і зараз»…

Про духовну пробудженiсть

Слід навчитися жити в глибині ось цього конкретного моменту. Це i називається станом духовної пробудженостi…

Додай небесне…

Негатив, земне, горизонталь – це знак «мінус». Додай позитив – небесне, вертикаль, – i вийде «плюс»…

Два стани душі

Між двома станами душі – «ще не втихомирився», і «втихомирився», – лежить бездонна прірва. Подолати її – ось наша задача…

Про духовність

Духовність – це перевага духовних інтересів над матеріальними, також містичний досвід божественної реальності…

Про героїзм і геройство

Герой – це людина, яка йде на смерть, знаючи, що буде зневаженою та знеславленою в очах усіх. Якщо ж знає, що точно прославиться, – це вже не герой, це називається «геройство». Христос – герой… 

До питання про аскезу

Хіть народжується в ситому тілі…

Про фарисейство

Біда не в тому, що фарисейство існує. Біда в тому, що ми дозволяємо йому існувати…

Про царство Боже

Царство Боже – це царство доброти…

Про падіння та відчай

Не впадаймо у відчай. Падіння – це необхідний елемент боротьби…

Про вік та захопленість

Дуже важливо з роками не розгубити захопленість і високі ідеали...

Жаліти – значить співстраждати

Жаліти – значить співстраждати. Це вже майже любов…

Засоби розкриття серця

Одним із практичних засобів розкриття серця є умисне стишення (смирення) своєї мови та рухів. Це просто i дієво…

Про єдність церкви

Єдність церкви досягається не методами політичного адміністрування, але Духом Святим…

Про алкоголь

Алкоголь – це один із засобів, за допомогою якого сатана перетворює людину на раба…

Істина в смиренні i любові

Істина в смиренні та любові, тому що Бог і є Смирення та Любов…

Їжа для душі

Думки – це їжа для душі. Як від їжі фізичної залежить здоров'я фізичне, так i від їжі духовної (що читаємо, про що думаємо) залежить здоров'я духовне…

Про погані думки

Як сміття засмічує землю, так погані думки засмічують її ноосферу…

Про правдиве священство

Найбільшою повагою в суспільстві користуються священики, лікарі та вчителі. Та священики – особливо. Оскільки поєднують в собі якості усіх трьох...

Закон життя-смерті

Ми живемо (харчуємося) за рахунок смерті інших (м'ясо, рослини, мікроорганізми). Однак і ми підлягаємо закону життя/смерті. Колись і наші тіла стануть кому-небудь їжею. Смерть – це одна з умов, неминуча складова буття. Так само і в духовному плані: нам належить померти для гріха, щоб воскреснути в життя вічне. Це природно, як природне все створене Богом...

Страх смерті атавістичний

Страх смерті атавістичний. Уділ досконалих не боятися смерті подібно до інших створінь. Втім, це вже рівень не homo sapiens, але homo spiritualis, людини духовної...

Парадокс сили

Так, я слабкий, але в тому моя сила, бо покладаюся не на себе, але на волю Божу...

Про образу

Слово «образитися» – дієслово зворотної дії: образити-ся, образити себе. Тому образити когось насправді неможливо. Можливо лише образити-ся. Образа – друга сторона гордині…

Друга сторона гордині

Образа – друга сторона гордині. Бог же гордим противиться, а смиренним дає благодать...

Честь маю…

Честь – це переконання, помножені на совість. В тому числі й честь священицька. Честь маю…

Про самогубство

Самогубство – це спустошеність, помножена на безнадійність…

Смирення як стан душі

Смирення, як i любов, – це духовне відчуття. Стан душі…

Будьмо уважні

Ми те, що ми їмо (фізичний рівень); ми те, що ми думаємо (душевний рівень); ми те, що ми відчуваємо (духовний рівень). Будьмо уважні…

Про Божественне відкриття

Голос Божий – це не буквальний голос, але особливий рід мовчання, через яке дивним чином промовляє до нас Господь…

Вселенська енергія любові

Благодать – це вселенська енергія любові. Вселенська не тому, що тварна, а тому, що все наповнює…

Розуміння природи речей

Істинне розуміння природи речей приходить в духовному осяянні…

Про хрещення

Хрещення полягає не в тому, щоб увійти у воду сухим, а вийти з неї мокрим. Хрещення – це повне занурення у слово, віру й благодать…

Повне занурення в себе…

Хрещення полягає не в тому, щоб увійти в воду сухим, а вийти з неї мокрим. Хрещення – це повне занурення у Слово Боже, явлене по духу (вчення Шляху), у віру смиренну, що чинна любов'ю (одкровення серця, відсічення власної волі, повне ввірення себе Богові), і в благодать. Хрещення – це повне занурення в себе...
«Бо хто хоче спасти свою душу, той погубить її (горду, егоїстичну, зовнішню), хто ж за Мене свою душу погубить, той знайде її (духовну, божественну, сущу)…» (Матв.16:25)

Про славу Божу

Благодать – це сила Божа; слава Божа – це явлення благодаті...

«Усе на Божу славу робіть…»

Робити все на славу Божу – означає робити так, щоб з'являлася благодать, сиріч смиренно…

Про сміття

Сміття – це пам'ятник безкультур’ю. Те саме стосується й сміття словесного…

Що є Істина?

Що є Істина? Істина в любові, як у меті. Істина в смиренні, як у шляху. Істина в покаянні та самозреченні, як у початку сходження…

Про життя

Життя надто коротке, аби гаяти його на нецікаві речі…

Про відстороненість, початок споглядання

Початок споглядання – відстороненість. Початок відстороненості – відречення. З цим заснути. З цим прокинутися. З цим жити. З цим померти...

Про атеїзм

Часто атеїзм – це заперечення не Бога, а попівства...

Про свободу

Свобода народжується в муках...

Коли в тебе проблеми

Коли в тебе проблеми – пам'ятай про дві речі. По-перше, це твій хрест, тож неси його достойно. І по-друге, це не назавжди, адже все, що має початок, має й кінець…

Про старість

Старість в ідеалі – це мудрість i досконалість…

Про божественні втілення

Земне втілення Христа (Бога Слова) – далеко не єдине Його втілення у всесвіті…

Світів багато, Шлях один

Земне втілення передвічного Логосу не перше і не останнє у всесвіті. Скільки цивілізацій, скільки населених планет – стільки і втілень. Світів багато – Шлях один. Бо «Господня земля, і все, що на ній, вселенна й мешканці її...» (Псалом 23.1)

Іще про божественні втілення

Христос як Бог Слово, як друга іпостась Триєдиного Божества, один. Втілень же Його – багато. Скільки планет (цивілізацій), стільки ж і втілень. Однак праворуч Отця сидить Єдиний Син Однороджений. Єдиний в багатьох втіленнях…

Про множинність світів

Думка про те, що людська цивілізація єдина у всесвіті, а Земля – це пуп світобудови – наївна і самонадіяна в своєму егоцентризмі. «Господня земля, і все, що на ній, вселенна й мешканці її...» (Псалми, 23.1)

Про другий прихід. Бачення слави Божої (Христа)

Про друге пришестя. Спочатку бачення на рівні душевному – як слово істини, по духу явлене. Далі на рівні духовному – як благодать Божа, в серцях праведних. І нарешті, на рівні тонкотілесному – на тонкому плані, споріднене побачить споріднене. А захоче Господь показатися на рівні грубофізичному – покажеться й буквально. «І побачить Його кожне око, і ті, що Його прокололи були» (Об.1:7). І це не суперечить ні Духові, ані здоровому глузду...

Якщо замінити тілесне духовним

Якщо замінити думку тілесну думкою духовною, насолоду тілесну насолодою духовною, турботу про тілесне турботою про духовне, – тоді відійде й страх людський, бо витіснений буде страхом Божим…

Про надію

Надія народжує щастя…

Про сакральні тексти

Сакральні тексти розкриваються по мірі заглиблення у смирення…

Про біль та молитву

Коли людині болить, тоді сила йде не на молитву серця, а на терпіння. Не так у досконалих…

Про задачі духовного відродження

Недостатньо відродити духовне розуміння. Більш важливо – відродити духовну практику…

Про молитву

Сьогодні практично втраченою є глибина молитви. Поверхова зосталася – перед їжею, після їжі, перед сном, на потребу тощо. Ісихазм же залишився позаду: або зовсім незнаний, або як така-собі свято-пустельницька екзотика…

Для того, щоб говорити правду

Для того, щоб говорити правду, треба мати дві речі: чисту совість і внутрішню доброту…

Про цьогосвітню реальність

Цьогосвітня реальність має присмак крові…

Найперший дар

Найперший дар, що подається тим, хто приходить до Бога, – є надія й духовна втіха…

Про релігію

Кожна правдива (позитивна) релігія веде на вершину. Якщо ж не веде – то або не правдива, або не релігія…

У цьому вся істина

Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всьому навчить. У цьому вся істина. Моє, як священика, – лише показати шлях…

Здобудь Духа Святого

Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всьому навчить. У цьому все. Моє, як священика, лише показати шлях…

Про смирення

Смирення є життя без претензій. Бог же гордим противиться, а смиренним дає благодать...

Правдива перемога над болем

Правдива перемога над болем можлива лише тоді, коли молитва серця стає настільки глибока, що не припиняється й під час найсильнішого болю…

Три кроки до неба

Три кроки до неба: просвiчення – просвітлення – святість. Просвічення розуму, просвітлення серця, святість буття…

Для початку визначся

На рівні боротьби з помислами (прираження гріха) потрібна не стільки сила (яка там сила в боротьбі з немовлятами?..), скільки бажання – добра воля, щире, нелукаве бажання очиститися, перемогти. Для початку визначся, чи дійсно ти цього хочеш...

Казка вигадка, однак в ній натяк...

Три голови у дракона – гординя, лінивство та лукавство. Відсічи їх духовним мечем слова/віри/благодаті, тоді переможеш. Та спочатку зречися себе. Іди і не оглядайся...

Формула добра і зла

Добро – все, що здобуває Дух. Зло – все, що Його вгашає...

Все, що має початок, має кінець

Все, що має початок, має й кінець. Один лише Бог за природою Своєю безпочатковий і безкінечний...

Сенс обоження

Душа людська стає вічною лише в єднанні з вічним Богом. У цьому й полягає у т.ч. сенс обоження...

Про нерозкаяний гріх

Нерозкаяний гріх – це хула на Духа Святого, чому й кінець нерозкаяних – повне самознищення, «друга», остаточна смерть в озері безсилих пристрастей та бажань. «А лякливим, і невірним, і мерзким, і душогубам, і розпусникам, і чарівникам, і ідолянам, і всім неправдомовцям, їхня частина в озері, що горить огнем та сіркою, а це друга смерть... » (Об'явлення, 21.8)

Про Євангеліє

Євангеліє – це блага вістка про спасіння благодаттю через смирення (розкриття) серця. Павло так і визначає: «євангелія благодаті Божої…» (Дії, 20.24)

Це моє тіло…

До тіла слід ставитися як до знаряддя, інструмента. Це моє тіло. Я ним управляю, а не воно мною…

Клин клином вибивається…

Оптимальною мотивацією духовного подвигу очищення є ідея заміщення насолод. Насолоди зовнішньої, тваринної, плотської – насолодою внутрішньою, аскетичною, духовною. Це істинна – чиста, сильна й проста домінанта. Саме вона може стати сильнішою за будь-який плотський потяг. Клин клином (домінанта домінантою) вибивається…

Про аскетичні мотивації

Насолода аскези (домінування духовного відчуття, духовна насолода самозречення) є лише тактичною мотивацією боротьби очищення. Стратегічною ж має стати ідея перемоги духа над плоттю, здобуття внутрішньої свободи…

Де, смерте, твоє жало!?.

Належить досягти такого рівня смирення серця, такої внутрішньої глибини, щоб відчуття молитви, як домінуюче, стало сильнішим за будь-який біль, сильнішим навіть за страх смерті. Тоді зможеш вигукнути разом із апостолом: «Де, смерте, твоє жало!? Де, пекло, твоя перемога!?.» Так перші християни йшли на смерть і співали псалми…
«Це Я вам розповів, щоб мали ви мир у Мені. Страждання зазнаєте в світі, але будьте відважні: Я світ переміг!..» (Iван.16:33)

Про людину спасенну

Людина спасенна (досконала) – та, яка може сказати про себе: «я вже вмер». Для якої смерть насправді уже позаду…

 «Шукайте ж найперш Царства Божого…»

Коли Христос стає засобом здобуття земного багатства і слави, Він перестає бути знаряддям спасіння...

Про першу смерть

Наша боротьба не проти власне плоті, але проти страху, болю, пристрастей. Померти для світу й означає померти для страху, для гніву, для пожадань. Щоб, врешті, померти і для самої смерті…

Про піст

Піст – це наш виклик плоті…

«Коли хоче хто йти вслід за Мною...»

Дві речі є найважливішими в ділі нашого спасіння:
1) це повністю визначитися, чи потрібна тобі насправді свобода (це ще називається самозреченням), і
2) відкинувши лінивство, іти до кінця…

Я не бажаю зла. Просто молюся…

Я не бажаю зла своїм ворогам. Просто молюся і за себе, і за своїх кривдників…

У мене немає ворогів…

У мене немає ворогів. Є люди, які вважають мене своїм ворогом, але це вже не моя проблема…

Про досвід богобачення

Містичний досвід богобачення дає відчуття цілісності, переконливе розуміння того, що ти є частиною світобудови…

Все можу…

Відчуттям благодаті, як домінуючим, можна перемогти буквально все. «Все можу у змiцнюючому мене Ісусі Христі…» (Фил.4:13)

Проси благодаті…

Не проси здоров’я – проси благодаті; не проси достатку – проси благодаті; не проси сімейного благополуччя – проси благодаті; не проси успіхів на роботі – проси благодаті; не проси визволення від смерті – проси благодаті... 

Смак благодаті

Хто пізнав смак благодаті, той розуміє, що життя зовнішнє з його клопотами – лише засоби, декорація для життя внутрішнього. Він не молиться вже ні про здоров’я, ні про достаток, – лише про цю саму благодать. Він пізнав суть речей. Пізнав і євангеліє…

«Будь вірний до смерті...»

З бісами бажань перемови не веди. Вмерти для гріха, так значить вмерти… 

Самозречення

Нічого не знаю, і знати не хочу. Бог знає...

Про лики святих

Чому лики святих на іконах завжди серйозні, завжди строгі, чому не посміхаються? Просто зосереджені, просто уважні. Внутрішньо уважні...

«Хай буде воля Твоя...»

Все залежить від рівня бездоганності. Досвідчений (внутрішній, духовний) вже не молиться про конкретні речі, про, зовнішнє, але: «Хай буде воля Твоя». Як і Господь наш навчав…

Тверда їжа

Я проповідую високі речі. Ви ж не хочете, щоб я тягнув вас назад, або водив по колу...

Слава Богу за все

Віддатися в руки Божі без будь-яких умов – ось віра досконала. Якби я не зазирнув у вічі смерті, то цього б не спізнав... 

Три етапи богоєднання

Три етапи богоєднання:
1) іду до Бога, щоб не було погано (раб);
2) іду до Бога, щоб було добре (наймит);
3) просто – іду з Богом (син)…

Про найбільшу чесноту

Серед усіх чеснот людських найбільша – то любов…

Про смирення й аскезу

Смирення духа – вогонь благодаті; аскеза душі й тіла – дрова у цьому вогні…

Про смирення духа, душі й тіла

Дух людський смиряється покаянням і самозреченням; душа і тіло – святою аскезою…

Іще про смирення

Гординя смиряється благодаттю покаяння та самозречення; пристрасті душевні і пожадання плоті – святою аскезою…

Іди середнім шляхом...

Аскеза – як дрова в печі: не докладеш дров – вогонь погасне; накладеш забагато – заглушиш. Іди середнім шляхом...

Ні про що не шкодуй 

Ні про що не шкодуй. Наші помилки, синці та ґулі – це плата за досвід, за все треба платити. А без досвіду, у т.ч. й негативного, як допоможеш ближньому своєму?..

Плата за пізнання

Не шкодуй про вчорашнє. Не впав би тоді – не отримав би ні досвіду покаяння, ні самозречення, ні смирення. А без смирення не здобув би благодаті, а з нею ні розуміння, ані спасіння. А без цього як іти далі? Без падіння немає вставання. Падіння – це плата за пізнання…

Наш день – сьогоднішній

У Господа три дні: вчора, сьогодні і завтра. Вчорашній день не наш – ці «дрова» вже перепиляні, і немає сенсу пиляти тирсу. Завтрашній день – також не наш. Хто може гарантувати, що зранку прокинеться живим і здоровим? Наш день – сьогоднішній! І прожити його слід так, ніби це останній день нашого життя, і за кожну хвилину його дамо відповідь Богові…

Таємниця Божого творення

Природа надихає нас тому, що в основі її лежить таємниця. Таємниця Божого творення…

Про божественну любов

Бог любить падшого ангела не менше, ніж решту Свого творіння. Сонце однаково світить і на праведних, і на злих...

Про тлумачення Слова

Господь завжди дає можливість тлумачення Святого Письма в міру того, хто як може вмістити. Чим вище духовний рівень – тим менше суду, жорсткості та впертості...

Про молитву

Де краще молиться, там і молись…

Боротьба за енергію

Все суще бореться за енергію. Рослини ведуть боротьбу за місце під сонцем, тобто за енергію сонця. Травоїдні змагаються за певний ареал місцевості – за енергію сонця, акумульовану в рослинній їжі. Хижаки – за ту ж енергію, акумульовану у тваринному білку. Людина також люто бореться за своє «місце під сонцем». Якими б красивими й добрими гаслами не прикривалися всі війни на землі, насправді – це все та ж боротьба за енергію: нафту, газ, територію, природні та людські ресурси.

Людина духовна, яка прагне досконалості (церковною мовою – праведник), також бореться. Але його борня іншого роду: боротьба за енергію благодаті. Це прагнення – здобути силу Божу, енергію Святого Духа: вдосконалюватися, підніматися все вище і вище в богопізнанні і богонаближенні, досягати все більшого й більшого рівня внутрішньої свободи, – зберігається і в бутті ангельському...

Підростеш, зрозумієш...

Є різні ступені розуміння поняття «хліб наш насущний». Для «дитини» (бібл.) це хліб буквальний, хліб матеріального достатку. Для «отрока» – хліб слова Божого, хліб істини. Для «юнака» – хліб віри. Для «мужа» – хліб благодаті. Духовний же бачить і розуміє всі ці рівні, приймаючи недосконале без осуду: «підростеш, зрозумієш...»

«І вони його перемогли кров'ю Агнця...»

Не полюби життя свого навіть до смерті, і так і йди до кінця, нічого не просячи у Бога, окрім благодаті...

Про піст

Коли постуєш – втішайся думкою, що кожну хвилину діється очищення тіла твого для Господа. Тіло-бо – храм Духа Святого…

Швидше за все – після смерті…

Святитель Микола Велимирович казав: «Намагайся робити для людей те, за що вони спочатку будуть ганьбити тебе, але після – хвалитимуть». Додам лишень: Швидше за все, після твоєї смерті...

Хто є містик

Містик – це людина, у якої домінуючим є духовне відчуття…

Досада від помилок

Досада від помилок – ознака гордині, те саме, що властолюбство. Один Бог непомильний, і щоб показати нам це – і святим допускає помилятися…

Крила духовної успішності

Самозречність та працьовитість – крила духовної успішності. Вагання та лінивство – гирі на її ногах…

Зло – це нестача добра

Зло – це нестача добра, як і холод – нестача тепла. Як тим, так і іншим можна вбити…

Чи можна спастися самому?

Чи можна спастися самому? В принципі, море можна й на надувному матраці переплисти. Але важко…

«Сплячий, вставай, і воскресни із мертвих!..»

Містичний (духовний) досвід насправді доступний усім. Просто не всі для нього пробуджені. Нам заважає сон розуму і чуттів. Для того, аби пробудити нас, Господь і посилає нам скорботи: «Сплячий, вставай, і воскресни із мертвих, і Христос освітлить тебе!..» (До Ефесян, 5.14)

«Віддай плоть, і прийми Дух…»

Так, я проповідую високі речі. Неправда, що не всі це можуть вмістити. Не всі хочуть. Бо для цього потрібно віддати плоть. «Віддай плоть, і прийми Дух…»

Езотеричне християнство

Езотеричне християнство, у справжньому розумінні цього слова, насправді існує. Езотеричне – від грецького «внутрішнє». Є речі, які дійсно не для всіх – лише для дорослих, для внутрішніх, для утаємничених...

Страдник, знайомий з хворобами…

Про Христа в Писанні сказано: «Він погорджений був, Його люди покинули, страдник, знайомий з хворобами, і від Якого обличчя ховали, погорджений, і ми не цінували Його... Направду ж Він немочі наші узяв і наші болі поніс, а ми уважали Його за пораненого, ніби Бог Його вдарив поразами й мучив... А Він був ранений за наші гріхи, за наші провини Він мучений був, кара на Ньому була за наш мир, Його ж ранами нас уздоровлено!..» (Iсаї, 53.3-5)
Спробуй, скажи на загал, що Христос і Сам хворів, і тим поніс наші хвороби… Люди воліють бачити в Ньому такого-собі «супермена» – а ми (маю на увазі священство) лукаво замовчуємо це. Бо ж «не зрозуміють». Бо ж «хіба повірить хворий хворому лікарю?..»
 
Христос. Спасіння. Початок…

Немічні приходять до Христа насамперед за зовнішнім, фізичним: за зціленням, за вирішенням сімейних, матеріальних проблем. Це «срібло», за яке Господь набуває собі рабів. Як скажеш їм, що не в зовнішній успішності шлях і сенс? Що краще віддати тіло сатані на погибель плоті, щоб дух спасся Господнього дня? До цього слід дорости…

«Дано мені в тіло колючку, посланця сатани…»

Дорослі розповідають дитині далеко не все. Мало хто знає, що хворими тілесно були чи не всі подвижники і святі, які, як і апостол Павло, носили в тілі своїм «колючку від сатани». Що віддавали вони тіло своє на погибель плоті ради спасіння, вдосконалення духа, так само й заради служіння. Чому й не відкривали вповні особистий свій досвід аскези…

Мудрий не судить нікого

Нерозумний судить всіх. Розумний судить себе. Мудрий не судить нікого…

Досконалий не осуджує

Осуджуючи когось за немічність, або за нерозумність дитячу, ми діємо як діти, отроки чи юнаки. Піднімімось до рівня «мужа досконалого», який не осуджує, бо й сам уже виховує дітей…

Про тілесні хвороби святих

Тілесні хвороби святих – це рани, якими зцілюється світ. За все треба платити. Віддай плоть – прийми дух…

Про дух і розум

Розум короткозорий, дух – всеосяжний…

Про аскезу

Аскеза насамперед – це увага. Будьмо уважні...

Про найсолодше смирення Христове

Найсолодше смирення Христове – це стан людського духа, що супроводжується відчуттям внутрішнього миру, утіхи, розчулення, безпристрасності, окриленості та свободи. Це духовний, містичний досвід внутрішньої просвітленості… 

Про аскезу

Аскеза досвідчених полягає у пошуку та фіксації у внутрішній пам'яті певного духовного стану. Це постійний пошук Бога в собі через духовне відчуття благодаті. Аскеза – це головно робота душі…

Про містичний досвід

Містик живе ніби в іншому світі, має інше, повністю змінене світовідчуття. Він пізнає предмети зсередини а не ззовні, дивиться на світ не фізичними, а духовними очима – істинним, просвітленим зором…

Про зір зовнішній і внутрішній

Зір зовнішній, фізичний – далеко не повноцінний. Він спроможний лише на малу частку інформації про навколишній світ…

Про світосприйняття – зовнішнє і внутрішнє

Між зовнішнім та внутрішнім світосприйняттям лежить невловима прірва. Переступити через неї – це властивий подвиг самозречення, початок містичного сходження. Це вирішальний, дієвий крок у царство свободи духа. Це пасха Христова («песах», перехід, перескочення зі стану рабства зовнішнього світу в стан внутрішньої свободи)…

Про духовне подолання

Подолання прірви між зовнішнім (душевним) та внутрішнім (духовним) є справжнім воскресінням, досвідом життя будучого віку. Хто це пережив – той пізнав суть речей, першопричину всього сущого...

Не розумом живу, але серцем

Я собі не належу. Не розумом живу, але серцем...

Про себе

Я собі не належу. Я не пишу – я записую, я не проповідую – я озвучую…

Якщо Бог відкриває – я не закриваю

Я собі не належу. Якщо Бог відкриває – я не закриваю, якщо закриває – не мені відкривати...

Моє життя – це моє служіння

Я собі не належу. Моє життя – це моє служіння, моє служіння – це моє життя...

Я собі не належу

Я собі не належу. Де благословить Господь, там і спасаюсь, де вкаже – там і служу. Якщо Бог відкриває, я не закриваю, якщо закриває – не мені відкривати. «Людина нічого приймати не може, як їй з неба не дасться» (Від Івана 3:27). «А чести цієї ніхто не бере сам собою, а покликаний Богом, як і Аарон…» (До євреїв 5:4)

Про входження в серце

Входження в серце має бути легким. В нього слід не вповзати, не протискуватися, але ніби навзнак падати, провалюватися, осідати. Просто розкритися перед небом у самозреченні й любові. Просто довіритися Богові. Просто віддатися духовному відчуттю. І сковзнути, провалитися у тонкий світ... Легко, невимушено. Додому...

Про духовне хрещення

Це-то і є правдиве хрещення, баптисма – просто й вільно зануритися у чисті, святі, світлі води благодаті…

Про емоції

Емоції – це зовнішні прояви внутрішніх рухів серця...

Про спокусу

«І не введи нас у спокусу…» Насправді Бог не спокушає, Бог допускає випробування. Спокушаємося (годуємо зло, диявола в собі, даємо йому їсти – кушати, кусати, куштувати) ми самі, не витримуючи проби через гординю, лінивство та лукавство наші...
 
«І відведи нас від спокуси…»

Що стосується молитви Господньої «Отче наш», то тут існує певний синонімічний ряд перекладу й розуміння даного тексту: «і не введи нас у спокусу» – «і не дай нам спокуситися» – «і не допусти нам спокуси» – «і відведи нас від спокуси»… До речі, в нашій громаді ми використовуємо саме цей, останній варіант… 

Про найбільшу перемогу сатани

Найбільша перемога сатани полягає у тому, що він переконав світ, нібито його не існує…

Піди насупроти…

Двоє йшли і сперечалися щодо існування диявола. «Я не вірю в існування сатани, бо я з ним ніколи не зустрічався», – сказав перший. «Як же ти з ним зустрінешся, якщо ти йдеш з ним в одному напрямку? Спробуй-но, піди насупроти, – і ти одразу відчуєш його існування...» – відказав йому другий...

Про диявола або сатану

Диявол (грецьк. «діаболос» – наклепник, обманець, спокусник), або сатана (євр. «сатан» – ворог, супротивник) – це, по-перше, гординя самості нашої, плотський наш ум, що чинить спротив духовному закону, волі Божій в нас. По-друге – це вселенський дух злоби: світова, або всесвітня ідея (сила) зла. І по-третє – конкретна сутність: власне, падший ангел...

Про тонкий план буття

Тонкий рівень, або тонкий план буття – це тонко-фізичний формат існування матерії, рівень тонких енергій (інформаційно-енергетичне поле думки та духа). За аналогією, грубо-фізичний рівень, або ж грубо-фізичний план буття – це сфера діяння природи проявленої, видимої, фізичної…

Про тонкий рівень

Тонкий рівень більш значущий в силу своєї еволюційної вищості. Це як рівень метелика в порівнянні із гусінню…

Про правдивість

Щоб говорити правду, треба мати чисту совість…

Про вихід із церковної громади

Господь не благословляє вихід з лона своєї матері-церкви (конфесії, деномінації, громади), хіба що в двох випадках: 
1. Коли рідна мати (церква) належним чином не годує своїх дітей: відсутній хліб слова Божого духовного, віри світлої, щирої та чистої, і благодаті. Бо хто дорікне голодній дитині за те, що в пошуках хліба насущного вона змушена жебрати по сусідах?.. 
2. Коли тебе виганяють з дому за власні переконання…

Про єресь та сектантство

Слова «єресь» та «сектантство» сьогодні – це найчастіше жупели, якими страхають людей фарисеї від релігії, аби зупинити духовний прогрес…

Живий пес краще мертвого лева

Краще бути прогресивним язичником, аніж законсервованим православним. Перший хоча б іде уперед, пошукує істину; другий же – давно зупинився на шляху і вправляється лишень у крикливстві. «Хто знаходиться поміж живих, той має надію, бо краще собаці живому, ніж левові мертвому…» (Екклезiяст 9:4)

Про містичний досвід

Для містика головне – відчуття серця відкритого, водимості Духом, Божественний трепет…

Про бездуховність

Бездуховність – це духовне заціпеніння, сон почуттів, мертовність духа. Духовність же, навпаки, – внутрішнє пробудження, вихід зі ступору, народження духовного відчуття...

Про вищу аскезу

Істинна, вища аскеза – це навчитися поєднувати стриманість з легкістю. Блажен, хто піднявся на цей рівень...

Про служіння

Господь благословив мені, немічному та недостойному, чотири дари служіння: проповідництва, пророцтва, вияснення пророцтв та молитви. Духа Твого Святого, Господи, не відійми від мене, грішного...

Про дари Божі 

Правдиві дари Божі благословляються лише тоді, коли навчишся приймати з подякою все – як добре, так і зле…
 
Про творчу енергію

Творча енергія, як божественна іскра натхнення, закладена в кожному з нас від народження…

Про страх перед смертю

Людина відчуває страх не перед смертю взагалі, а перед смертю надто близькою…

Про смирення

Смиритись – це передусім розслабитись. Внутрішньо…

Про науку перемагати

Навчитись розслаблятися внутрішньо, розкриватися перед небом у самозреченні і любові, і все це на фоні елементарної стриманості, – ось і вся «наука перемагати»…

Про успішність/досконалість

Тебе напружує світ? Обставини життя? Твоя власна недосконалість? Розслабся – це просто чергове випробування, ще один іспит на смирення, без цього не станеш духовним. І світ недосконалий, і ти, хіба не так?.. Розслабся, прийми Духа Святого і стань досконалим у Дусі. Внутрішньо, духовно досконалим. А там, дасть Бог, прийде й досконалість/успішність зовнішня. Втім, для тебе це вже не матиме значення…

Про слухання серця

Містик (духовний) також має бути «швидкий послухати, та забарний говорити» (Якова 1.19). Тут мова про слухання святої молитви серця – містичного слова Божого, голосу Божого в людині...

Іще про внутрішнє розслаблення

Дорогу можна здолати лише налегці. Аскеза скорботи – це початок, жорстке очищення, загартування перед дорогою. Ярмо ж Господнє любе, а тягар Його – легкий. Це смирення серця, аскеза насолоди, священна молитва та увага. Не беріть з собою нічого, не обтяжуйте себе, станьте просто, – навчає Господь. Хочеш вчинитися досконалим – роздай набуте бідним (новонаверненим), і йди налегці. Хай ніщо тебе не обтяжує…

Про відкриття душі

Є речі, про які не кажеться всім, лише утаємниченим. Це стосується і ступеня аскези, і рівня духовного сходження, і ступеня містичного досвіду. Відкрив рот – закрив серце. Хіба що духовним чадам відкривай, і то дивись, аби не спокусилися…

Про внутрішню глибину

Лише досягши внутрішньої легкості й водночас глибини, ти зумієш спізнати суть речей та повноту буття, і зможеш зупиняти час…

Відкинь усе, що тебе обтяжує

Відкинь усе, що тебе обтяжує: алкоголь, багатоїдження, плотські забаганки, надмірні життєві турботи, суєту, пустомовство, сумніви та помисливість, – і так і йди – радіючи, легко. Найперше ж – заопікуйся чистотою совісті…

Про життя, зміст та значення

Щаслива людина, життя якої сповнене змістом та значенням…

Про зворушення

Яке гарне й точне це слово – зворушення. Зворушення, розпушення збитого ґрунту сердець для святого зерна благодаті…

Аскеза розчулення

Містика – це аскеза розчулення…

Про щастя духовної насолоди

Щастя насолоди духовної лежить у нас під ногами. Варто лише зупинитися на шляхах своїх, шляхах суєти і пустомовства, і нагнутися, аби підняти його. «Нагнутися» – тут схилитися перед Богом, вклонитися святій волі Його…

Про місця сили

Місця сили насправді існують. Знаходить їх той, хто має тонку душу…

Про християнську містику

Містику не потрібні магічні ритуали. Він черпає енергію безпосередньо з Першоджерела…

Про життя вічне

Життя – це подорож між реальностями. Життя ж вічне – це входження в реальність Божественну…

Про енергію, життя та смерть

Енергія – це неодмінна умова існування, тому смерть – це завжди результат браку енергії, нестачі сили…

Про найголовніший вибір

В житті людини рано чи пізно настає момент, коли розум має обрати: або розпрощатися з тварними інстинктами (насамперед страху та плотських бажань), або загинути. Це і є насправді момент істини. Або жити як бог (тут позитив, обоження), або померти як людина (тут негатив, темрява зовнішня, зупинка і смерть).
«Я сказав був: Ви боги, і сини ви Всевишнього всі, та однак повмираєте ви, як людина, і попадаєте, як кожен з вельмож…» (Псалми 81:6,7) Повмираєте, якщо не переступите цей рубіж…

Про богослів’я

Богослів'я, за визначенням, це духовна наука. Містичне ж богослів'я – це наука насамперед досвідна, емпірична…

Про містику й аскезу

Аскет іде сам, містика ж – ведуть…

Про пустомовство

Відкрив рот – закрив серце. Ніщо так не вгашає Дух, як пустомовство…

Про духовні дари

Те, що дав мені Господь, – не моє воно, але Боже. А собою хвалитись не буду, хіба тільки своїми немочами. Інший дав, Він і забрати може. Тож не маю права соромитися слави Божої, чи ховати її під посудину. «Що ти маєш, чого б ти не взяв? А коли ж бо ти взяв, чого чванишся, ніби не взяв?..» (1-е до Коринтян 4:7)

Про Бога, джерело буття

Джерелом (початком) усякого буття є найвища духовна Самосутність, яку ми називаємо Богом…

Містики книжок не пишуть

Містики книжок не пишуть, містики богоспоглядають. Ось чому практично відсутня глибоко містична література, присутня ж головно – аскетична. «Мовчання – це таємниця майбутнього віку, словеса ж – суть зброя віку цього...» (Св. Ісак Сирійський)

Вода камінь точить

Завжди тримай думку свою духовною. Просто думай про духовне, прагни духовного, шукай духовного, ні про що не турбуючись. Духовна думка сама по собі відкриє двері серця твого для благодаті. А жива вода благодаті Божої, хай яка тонка та непомітна її течія, мало-помалу розтопить кригу, очистить серце, просвітить душу. Вода камінь точить...

Про аскезу

Аскеза скорботи – для новоначальних (для початківців). День Господній починається з вечора. Буває увечері плач, а радість на ранок. Радість – це аскеза насолоди...

Все суєта…

Усе, що чиниться під сонцем, суть тлін, суєта і ловлення вітру. Розслабся, відпусти себе – і спасешся…

Про древо життя

Біблійне древо життя – це Христос, одвічне древо благодаті…

Про «православне язичество»

Правдиве смирення – це самозречення, віра без умов, свята дитяча довіра Богові. Якщо умовою праведності ми ставимо якісь вигоди (здоров'я, добробут, ба навіть життя) – то ми ті ж самі язичники. Якщо хочете, «православні» язичники. «Господи, я буду праведним, але Ти дай мені...» Це не віра, це бізнес: я Тобі, Ти – мені… 
Я не хочу ставити Богові умови. Не хочу, і, дасть Бог, не буду...

Про страх

Страх буває від недовіри Богові…

Про падіння

Як губка очищується багатократним стисканням під струменем чистої води, так і душа людська очищується від гріхів через утиски, напади і скорботи. Скорбота – смирення – спасіння; падіння – покаяння – благодать. Тож не дивуймося геєнському «огневі, що нам посилається на випробовування, немов би чужому випадку для нас», і ні про що не шкодуймо. Звична формула: «Не згрішиш не покаєшся, не покаєшся не спасешся» – по суті своїй, вірна. Втім, це тверда їжа, для дорослих…

Для тих, хто шукає. Самозречення

Для тих, хто шукає. Самозречення. Якщо Бог є, то в руки Його віддаюся, і Він вирятує мене. Якщо ж нема – то немає сенсу й жити…

«Не на смерть ця недуга, а на Божу славу…»

Буває краще тіло віддати сатані на погибель плоті, щоб дух спасся Господнього дня (1-е до Коринтян 5:5). Не було б падінь та болю – не було б і досвіду та очищення…

Бог дає нам не те, що ми просимо

Бог дає нам не те, що ми просимо, а те, що необхідно для нашого спасіння...

Ознаки святого праведника

Ознаки святого (досконалого) праведника:
1. Завжди перебуває в присутності Божій (молитва серця).
2. Говорить лише Духом Святим.
3. Ніколи не кричить i нікуди не біжить.
4. Не гнівається, не тривожиться, не ображається і не виправдовується.
5. Простий, як і Бог простий.
6. Вільний від умовностей світу цього.
7. Далекий від пристрастей і пожадань. Більше молиться, ніж їсть, більше мовчить, ніж говорить, більше плаче, ніж сміється (розчулення, «дар сліз»)...

Православ’я. Шлях

Православ'я новоначальних (початківців) – це суворий і ясний шлях смирення й аскези; православ'я ж досвідчених – це містичний шлях любові і богоспоглядання…

Аскеза. На початку шляху

Безумовні «табу» для прагнучого всередину:
- алкоголь;
- нікотин/наркотики;
- блуд;
- переїдання;
- лихослів'я.
Почни з того, щоб витримати заборону...

Просто будь собою…

Просто будь собою, просто смиряйся, просто живи і радуйся кожному Божому дню...

«Коли б я мав крила, немов та голубка…»

Страх і сумнів – ось ті дві речі, які прив'язують нас до землі. Натомість віра й самозречність – це два крила, що підносять нас в небо свободи…

Все просто

Просто смиряйся і думай про духовне, і одного дня ти прокинешся вільним…

Про аскезу

Аскеза має бути спокійною, зручною та гармонійною. Дух тягнеться до Бога, душа слідує за духом, тіло прямує за душею. Правильно підібрана аскеза пришвидшує ходу в рази. Іди середнім шляхом…

Пам'ятка тому, хто йде

Мета (досягти) – стан просвітленості.
Приклади (ті, хто досяг) – Ісус Христос, Григорій Палама, Симеон Новий Богослов, Ісак Сирійський, Григорій Синаїт, Ніл Сорський, Серафим Саровський...
Шлях – смирення Христове.
Духовна практика (засіб, роблення) – внутрішня безмовність (ісихазм Східної Церкви).
З Богом. І пам'ятай, назад не те що вертатися, озиратися не можна. Головне – шлях, решта – ілюзія...

Про головну проблему суспільства

Головна проблема сучасного суспільства насамперед моральна. Брак порядності, дефіцит совісті…

Про духовне вдосконалення

Духовне вдосконалення полягає у перемозі духа над плоттю, над нашими тваринними інстинктами…

Про аскезу внутрішню і зовнішню

Існує аскеза душевна, зовнішня (аскеза розп'яття), і аскеза духовна, внутрішня (аскеза благодаті). Благословен, хто досяг цієї вищої аскези. Це триденне суботування в гробі. Це благодатні пелени Господні. Це священна молитва серця і внутрішня увага...

Суєта вгашає Дух

Коли метушишся, квапишся, біжиш, – то від Бога біжиш. Нікуди не поспішаючи, ти, можливо, і втрачаєш час, але здобуваєш вічність...

Про мирний дух

Мирний дух буває тоді, коли ти до всього мертвий. «Я до всього мертвий, а ти що це думаєш?..» (Серафим Саровський)

Про подвиг мовчання

Мовчати слід не в запеклості серця, але у внутрішньому тверезінні. «Огородися мовчанням, і дослухайся до себе…» (Преподобний Серафим Саровський)

Про святе тверезіння

Тверезіння – це внутрішня увага...

Про успішність

Правдива успішність – це наповненість серця благодаттю...

Про надмірність

Що надмірно, те надмірно, навіть аскеза. За зовнішнім можна втратити внутрішнє, і замість миру знайти суєту. Тому іди середнім – «царським» шляхом…

«Любіть ворогів своїх…»

Слід навчитись дякувати Богові й за біль. Біль – це попередження, що щось у тобі не так, або ж просто тілесна ознака очищення. Тому возлюби і ворога свого – возлюби і біль...

«Премудрість, станьмо просто…»

Чим простіше, тим ближче до Бога…

Про слово внутрішнє

Апостол навчає: хай буде кожна людина швидка послухати і забарна говорити (Якова 1:19). Для внутрішнього, духовного, містика «швидка послухати» – це не про слово зовнішнє, буквальне лише, але найперше про внутрішнє, духовне. Про слово – голос Божий у нашому серці…

Про надію

Я живу з єдиною надією – небесною надією на свободу та утішання…

«І побачать лице Його…»

Головне – це повернутися до Бога обличчям. Обличчя ж – є воля…

Чому говорю про себе 

Коли кажу про когось – когось і суджу; коли про себе кажу – суджу лиш самого себе. Тому краще про себе говоритиму, себе й осуджуючи, праведник-бо на суд не приходить. А найліпше – взагалі від третьої особи, відсторонено, як старець Серафим говорив. Тоді точно нікого не спокусиш...

Лицемірство напружує...

Як це у Макаревича? «Легко здаватися, дуже важко бути...» А по-моєму, навпаки: легше бути, аніж здаватися. Лицемірство напружує...

Золоте правило аскези

Золоте правило аскези: 
- серце відкрите;
- думка духовна;
- стриманість у слові, в рухах та в їжі…

Про помисливість

Совість – це те, що веде вперед, а не тягне назад; допомагає, а не заважає; спасає, а не губить. Губить помисливість ума – сатана в образі ангела світла…

«Будь до всього мертвим…»

Померти раніше, аніж прийде смерть, – чи ж це не мета?.. 

Про покаяння

Двері спасіння відкриваються ключами покаяння. Двері ж покаяння – ключами скорботи...

«І поблагословив Бог день сьомий…»

Сьомий день творення – це сьомий день духовного сходження, відкриття вищої духовності. Час спочинку від трудів земних, зовнішніх. Час внутрішнього миру. Субота Господня…

Про береження серця

Серце стережеться увагою. Увага – усамітненням і мовчанням...

Над усе, що лише стережеться

Основа спасіння є смирення, або збереження серця. «Над усе, що лише стережеться, серце своє стережи, бо з нього походить життя…» (Приповiстi 4:23)

Я обираю молитву…

Якщо якась справа заважає молитві – я обираю молитву. Краще хай постраждає справа, аніж постраждає молитва. Переказуючи героя однієї кінострічки: «Значить, справа постраждає!..»

Уникай людей, і спасешся…

У натовпі трудно досягти споглядання духовного, так само як немислимо молитися на дискотеці, або спізнавати глибінь зоряного неба в яскраво освітленому місті. Хіба що зрідка, і прикровенно. Тож у гори, в ліс, у келію!.. Уникай людей, і спасешся…

Про крила духовні

Духовні роздуми й молитва суть два крила подвижника уваги, так само як смирення й аскеза, піст і чування тощо…

Про покаяння

Без щоденного покаяння неможливо перемогти духа гордині…

Про стримування тіла

Стримування тіла дає свободу дії Духові. Віддай плоть – прийми Дух, – навчають святі старці. Щоразу, коли ми говоримо собі «ні», ми робимося сильнішими, – посвідчує отець Олександр Мень…

Про радість покаяння

Чи сумісні покаяння та радість духовна? Так, тому що покаяння народжує в серці надію…

Спочатку було слово...

Шлях духовного вдосконалення є шлях зберігання (смирення) серця. Початок же його – духовне роздумування та народжувана ним молитва. Спочатку було слово...

Надія не засоромить…

Покаяння народжує надію. Надія народжує радість…

Про мир душевний

Мир душевний вселяється в серце, очищене благодаттю. Благодать же здобувається смиренням серця, постом і молитвою…

Про піст

Піст є стримування язика, серця та черева...

Про збереження серця

Серце зберігається увагою, увага ж – духовним роздумуванням (смиренномудрістю) та молитвою…

Кожен сам обирає ціну

Кожен сам обирає ціну, яку готовий заплатити. Від ціни залежить рівень містичного досвіду. «Бо бувають скопці, що з утроби ще матерньої народилися так; є й скопці, що їх люди оскопили, і є скопці, що самі оскопили себе ради Царства Небесного. Хто може вмістити, нехай вмістить…» (Від Матвія 19:12)

Кожному своє

Як спорідненою має бути робота фізична, так само спорідненою має бути й аскеза, робота духовна. Кожному своє…

Прощати самому собі…

Належить навчитися прощати й самому собі – не додавати гріхів до гріхів, не закривати перед собою двері в царство благодаті власним непрощенням. Блаженний той, хто не осуджує самого себе за те, про що випробовується…

«Не будеш орати волом і ослом разом…»

Не будеш орати волом і ослом разом. Не будеш змішувати з фіміамом молитви подих плотських, зовнішніх думок…

Камо грядеши

Як не можна одним оком дивитися на небо а іншим на землю – так не можна служити одночасно любові та ненависті, духові й плоті, Богові і мамоні…

Бог там, де мир у серці

Бог там, де мир у серці. Мир там, де серце чисте. Чистота там, де благодать смирення...

Хто є старець

Хто є старець? Старець – це ветеран. Ветеран воїнства Христового…

Всього три кроки…

Розкрийся...
Відпусти себе...
Віддай себе...

Кожен бачить по-своєму

Кожен бачить в міру того, як може вмістити. Те, що для одного чудо, або промисел Божий, – для іншого лишень природне явище, або збіг обставин…

Понад усе, що стережеться...

Серце стережеться благочестивим роздумуванням (думка духовна), священною молитвою та увагою. Роздумування відкриває серце для благодаті молитви. Увага ж – тримає його завжди відкритим, держить джерело молитви чистим і неміліючим…

Про увагу

Внутрішня увага здобувається усамітненням і мовчанням. Уникай суєти, і спасешся…

Про внутрішній мир

Серце мирне є престол, на якому возсідає Господь...

Про просвітлення духовне

Людина, яка думає про духовне, живе духовним життям, смиряється, – поволі очищується та просвітлюється. Прийде час, і цілком просвітиться та спасеться…

Про праведність і час

Час завжди працює на праведника… 

Про мирний дух

Мирний дух здобувається благодаттю, а зберігається – неосудженням ближнього...

Про синів світла

Сини пустелі цінують воду, а не золото; сини світла – цінують благодать, а не земні цінності…

Про вознесіння Христове

В небо божественної любові можна вознестися лише на повітрі смирення Христового, на хмарі благодаті. До Отця – через Сина – Духом Святим… 

Про мир Божий

Мир Божий завжди поєднується з радістю. Мир без радості – це апатія, духовний ступор. Царство Боже є мир і радість у Дусі Святім…

Розчинитися в Бозі

Пройшовши все – і нечисте, і чисте, – повністю розчинитися в Бозі...

Про кризу

У нас криза не економічна, у нас криза духовності. Криза совісті…

Про проблеми

До будь-якої проблеми слід ставитися насамперед як до засобу смирення, тобто здобуття благодаті...

Не спочатку духовне, але душевне

Ми грішимо тоді, коли відходить благодать. Благодать відходить тоді, коли серце закрите. Серце закрите тоді, коли думка тілесна. Отже, не спочатку духовне, але душевне…

Не скажу, що досяг, але прагну…

Так, я недосконалий. Але це не означає, що я не повинен проповідувати досконалість. Не скажу, що досяг, але прагну…

Про духовність і прогрес

Прогрес цивілізації і щастя людей залежать не від зовнішніх чинників, не від бурхливої соціально-економічної діяльності, але від внутрішнього оновлення, від тихого духовного роблення…

Правдива філософія буття

Життя смиренне, самозречне, власне євангельське життя – це і є правдива філософія буття…

Секрет спасіння

Секрет спасіння простий. Треба лише розкритися перед небом у покаянні, самозреченні і любові, – а далі Він (Бог) все уже зробить Сам. Розкритися, – це і є насправді смирення – смирення серця, смирення духовне. В цьому вся суть Євангелія...

Про самозречення

Для того, аби зректися себе і прийняти внутрішні переміни, потрібна мужність. В цьому й полягає насамперед мужність християнина…

Треба визначитися до кінця

Не можна служити двом панам, не можна бути водночас і внутрішнім, і зовнішнім. Треба визначитися до кінця – і тоді прийде в серце глибокий внутрішній мир. Прийде внутрішня сила, щастя і тиша. Прийде й божественне почуття Любові...

Про безмовність споглядання

Стан внутрішньої безмовності, богоспоглядання (ісихазм) – це той стан, коли розум в серці перебуває. Свідомість присутня, але це вже інша, духовна свідомість (надсвідомість). Немає зовнішніх помислів і думок. Лише невагомість духа, радісне відчуття просвітлення та містичний досвід вищого, духовного відання…

«Ось нове все творю…»

Народження згори – це перший відвертий, глибокий, відчутний містичний досвід. Відчуття оновлення, радості, воскресіння, ніби вікна помили на Пасху. Насправді це і є пасха Христова – перехід у нову якість буття. «І сказав Той, Хто сидить на престолі: Ось нове все творю!..» (Об'явлення 21:5)

Замовкнути, аби почути…

Аби почути музику небесних сфер, насамперед слід замовкнути. Ця «музика» звучить у серці кожного, бо ж Божеє царство всередині нас. Просто наш розум створює надто багато шуму… 

Про стан святості

У стані внутрішнього просвітлення, споглядання, немає ні простору, ні часу. Немає й смерті – лише мир і радість у Дусі Святім. Це і є насправді стан святості – повне розчинення в Господі…

Про піст

Не людина для посту, але піст для людини…

Головне наше завдання – розкритися…

Головне наше завдання – розкритися. Будьте як діти, бо таких є Царство благодаті…

Про гординю й просвітлення

Розкриттю серця противиться гординя нашого розуму. Вона чи не єдина перепона на шляху внутрішнього просвітлення…

Про свободу і рабство

Жалюгідний раб, що розводиться про свободу...

Про самопізнання й просвітлення

Просвітлення приходить тоді, коли людина пізнає себе справжню. Коли входить у своє серце і здобуває духовне відчуття. Коли бачить свій дух – дійсне, глибинне своє «я», – цілком світосяйним. Коли дознає себе «за внутрішнім чоловіком» як частинку божества. Коли розкривається, досягає стану надмирного, надчасового відання. Це стан відкритого серця, глибокого смирення і духовного самоусвідомлення. Це справжнє самопізнання, пізнання Бога в собі...

Таємниця, захована від віків і поколінь…

Пізнай себе як духа, який має розум і живе в тілі. Пізнай не десь і колись, але тут і зараз. Пізнай себе, і ти пізнаєш Бога в собі, віднайдеш велику духовну енергію благодаті. Царство Боже всередині нас. Таємниця, захована від віків і поколінь, – Христос в нас, надія слави...

Зерно просвітлення

У кожному з нас захована частинка божества. Це зерно просвітлення, посіяне в нас Творцем. Розкрити, пробудити його – ось наша задача. Для цього треба пізнати духовну істину, і отримати в ній силу. Хто має духовне розуміння, той має і духовне відчуття...

Пізнай себе…

Коли я хочу чогось гріховного, то хочу не я справжній, внутрішній, духовний, – але «я» неправдивий, зовнішній, плотський. Тому таке хотіння є просто ілюзія, яку слід ігнорувати, попросту відкинути…

Про ілюзію та реальність

Справді реальним, правдивим, вічним є лише духовне, внутрішнє. Усе ж плотське, зовнішнє – насправді ілюзія, тому що дочасне…

І пізнаєте правду…

Ми знаходимося в полоні зовнішніх ілюзій. Звільнитися від них можна лише пізнавши істину, яка всередині нас. «І пізнаєте правду, а правда вас вільними зробить...» (Від Івана 8:32)

Роздуми на тему. У світі ілюзій…

Мильна бульбашка, в певному розумінні, – це також ілюзія. Ось вона є, і приваблює зовнішній зір, а за секунду лопається і зникає. Ми живемо в світі ілюзій...

Про зовнішнє і внутрішнє

Усе зовнішнє, навіть біль, хвороба і страх, – по великому рахунку це також ілюзія. Треба навчитися жити внутрішнім, тобто справжнім, – і Господь всяку сльозинку зітре з наших очей…

Про помисливість

Помисливість – це ознака гордині, сумніву та недовіри до Господа…

Про свідомість духовну

Внутрішнє, справжнє наше «я» уже не мислить на рівні інтелектуальному. Воно знає, точніше, пізнає на рівні інтуїтивному. Це також свідомість, але свідомість духовна. Самосвідомість…

Про істину і про шлях

Істина пізнається в мовчанні…

Про єдність духовного вчення

Духовне вчення, вчення істини, єдине, бо виходить з єдиного духовного Першоджерела. Лишень за межами раю воно розділюється, стаючи чотирма початками…

Про духовне вчення

Духовне вчення над простором і часом. Над простором – бо в тій чи іншій мірі присутнє в кожній релігії. Над часом – бо було, є і буде в усі часи, і до, і після Адама… 

Про складність в пізнанні істини

Складність пізнання духовної істини полягає в тому, що крім питання готовності самого суспільства вмістити її, вона ще й ховається під спудом різноманітних обрядових та догматичних нашарувань. Тому й світла її сьогодні майже не видно. А немає духовного знання – немає й духовної сили, духовного відчуття благодаті, що б там не декларували всілякі релігійні провідники…

Порівнюючи духовне до духовного…

Хто в Дусі перебуває – той розпізнає духовну істину, «порівнюючи духовне до духовного»…

До питання про «ілюзорність» буття

Коли я кажу про ілюзорність зовнішнього буття, то кажу не буквально. Звичайно ж, буття речовинне є об'єктивна реальність. Я не про те. Тут «ілюзорне» – в значенні тимчасове, примарне, минуще...

Про просвітлення

Просвітлення – це духовний стан вищого богопiзнання, богоєднання, внутрішнього богоспоглядання. Це стан, в якому відкривається таємниця, захована від віків і поколінь: Бог в нас, надія слави. І відбувається це тоді і тільки тоді, коли ти зупиняєшся на шляхах своїх і вчишся жити цим, конкретним моментом життя – тут і зараз. Коли робишся ніби «річчю в собі» і відчуваєш себе, своє справжнє «я», частинкою божества…

Так надходить просвітлення…

Звільнитись від ментального рабства можна лише зануривши свій розум у серце. Так досягається ціломудрість. Так досягається просвітлення…

Про просвітлення

Просвітлення – це абсолютний мир, безмовність, і глибока, світла радість богоспоглядання…

Про істинну свободу

Свобода полягає не в тому, щоб володіти собою (по Достоєвському), але в тому, щоб дозволити Богові володіти тобою...

Про несмиреннiсть та суєту

Несмиренність і суєта серця – це біг за власною тінню. Зупинися на шляхах своїх, розкрийся, віддайся Богові повністю, – і ти наздоженеш свою тінь. І тоді все прийде саме…

Суспільство майбутнього

Головна ідея людського життя – це ідея внутрішнього просвітлення, вдосконалення. Святі – це і є просвітлені. Суспільство майбутнього – це суспільство святих...

Зупиніться на шляхах своїх...

Я щасливий, тому що нікуди не поспішаю. Я нікуди не поспішаю, тому що я щасливий. Це альфа й омега духовного діяння. Зупиніться на шляхах своїх...

Кріт і ластівка

– Вчора я бачила райдугу, – поділилася ластівка.
– Що ви маєте на увазі під словом «райдуга»?.. – підозріло запитав кріт.
– Вибачте, – відповіла ластівка і полетіла...

Про Бога

Бог є Дух і Особа. Вище Суще, що пізнається нами як Любов...

Про мудрість і мудрування

Мудрість і мудрування не одне й те ж. Мудрість іде від серця, мудрування – від голови...

Про смирення й аскезу

Смирення в точному розумінні цього слова належить до сфери духовної – смирення духа й серця людського. Духа як внутрішня молитва, серця – як його розкриття. Смирення ж душевне й фізичне – це, власне, аскеза. Смирення – шлях, аскеза – засіб на шляху спасіння...

Про смирення

Смирення є повна довіра Богові, розчинення в моменті «тут і зараз»...

Про ворога спасіння, суєту

Суєта вгашає дух. Суєта слова, суєта рухів, суєта думки. Саме від неї тікав Григорій Сковорода, ствердивши під кінець свого життя: «Світ мене ловив, та не впіймав...»

«Моє Царство не із світу цього…»

Господь навчає жити в світі, будучи не від світу. Тут «не від світу» – не від суєти світу цього. Суєта вгашає Дух...

Про сенс людського життя

Сенс людського життя – спасіння, просвітлення, свідоме вдосконалення духа. Свідоме, тобто добровільне. Для цього й даний нам розум як інструмент свідомого вибору. Втім, вдосконалення духа людського може бути й несвідомим (душевнохворі, немовлята, що рано ідуть із життя). Однак це лише виключення з правил…

Розумом в серці стояти…

Зупинка потоку думок та входження розуму/чуття в серце дозволяє почути голос Божий в собі, пізнати Бога через духовне відчуття благодаті…

«Мир Свій вам даю…»

Благодать вселяється в серце людини самозречної (смиренної), відкриваючи їй божественний світ внутрішнього миру – царство Боже. «Мир Свій вам даю…» (Від Івана 14:27)

Духовною мовою «серце»

Духовною мовою «серце» – це середина, або серцевина душі. Внутрішнє чуття. Глибини свідомості, підсвідомість та надсвідомість…

«Не складайте скарбів собі на землі»

Людина є дух, який має душу (розум, волю, емоції) і живе в тілі. Тому й ототожнювати себе слід не з тілом, не з розумом, але з духом. Це і є наше справжнє «я». Ототожнення себе з розумом – одна з найбільших наших помилок. Саме звідси пошук успішності, правди, миру не внутрішніх, але зовнішніх. Це стосується усього, чого ми прагнемо: сили, здоров'я, багатства, краси, свободи, радості, щастя. Це стосується й Бога. Справжніми є лише внутрішні, духовні цінності; зовнішні ж – марні, дочасні. По великому рахунку вони є просто ілюзією. Не складайте скарбів собі на землі, навчає Господь (Від Матвія 6:19-21)… 

Про Царство Боже

Царство Боже – це світ внутрішнього миру…

«І будь до всього мертвим...»

Коли старець Серафим говорив «я вже вмер» – він мав на увазі вмер для зовнішнього…

«Є тіло звичайне, є й тіло духовне…»

Зовнішні шукають зовнішнього, внутрішні шукають внутрішнього. Є тіло зовнішнє, є й тіло внутрішнє…

Про духовне просвітлення

Входження в серце та пізнання свого справжнього «я» дає несказанне відчуття внутрішнього миру, розуміння та звільнення. Це і є духовне просвітлення…

Розумом в серці стояти…

Аби розкритися й увійти у своє серце – необхідно насамперед зупинитися на шляхах своїх, вгамувати потік власних думок. Мова тут не про вимкнення свідомості, а про перехід на інший, духовний її рівень – надсвідомість. Це те, що старці називають «умом в серці стояти». Стишення суєтних, плотських думок; увага серця; набуття внутрішнього, містичного, духовного відання…

Людина є дух

Людина не плоть, і не розум. Людина є дух, світлий і вільний...

Бог всюди є і все наповнює

Бог всюди є і все наповнює, тому й усе творіння в Ньому – єдине. Це відчуття/розуміння вселенської єдності супроводжує кожного, хто бачив небо відкрите, кому привідкривається завіса в святеє святих духовного відання…

В Бозі все єдине

В Бозі все єдине по суті, хоча й різниться по формі, все-бо – з єдиного Джерела…

Незлитне і нероздільне…

В повноті духовного відання зникає відокремлено-самітне «я» й народжується вселенськи нероздільне «ми». Незлитне і нероздільне…

Коли підступає прираження гріха…

Коли підступає прираження гріха, або злий помисел, скажи собі: це не я, це мій розум; це не я, це – моя плоть…

Вернутись додому…

Вернутись додому означає вернутись до відчуття прісносущої вселенської єдності…

Не силою й не міццю...

Уділ просвітлених – перебувати над сутичкою. «Не силою й не міццю, але тільки Моїм Духом, говорить Господь Саваоф...» (Захарія 4:6)

В Бозі все єдине

В Бозі все єдине. Аби зрозуміти це, потрібно увійти в себе, поринути у дивовижний світ божественної реальності...

Про первородний гріх

Первородний гріх – це дух, ув'язнений в темницю плотських бажань. Здобути свободу, розірвати кайдани гріха – ось дійсне покликання людини...

Про Церкву істинну

Церква істинна – це зібрання праведників. В ній дух свободи, а не рабства. «Ви знаєте, що князі народів панують над ними, а вельможі їх тиснуть. Не так хай буде між вами...» (Від Матвія 20:25,26)

Якщо жити моментом «тут і зараз»...

Якщо жити моментом «тут і зараз», то серце розкривається в смиренні, і в нього входить благодать Святого Духа. А Дух Святий вчить, як прожити наступну мить твого життя...

Пізнай себе

«Пізнай себе» – означає пізнай себе справжнього, внутрішнього. Пізнай себе, і ти пізнаєш істину справжню, внутрішню, духовну. А вона – «Христос в нас»...

Про богослів’я

Догматичне богослів’я – усього лише остов, форма, яку слід наповнити богослов’ям містичним, досвідним…

Потім буде свобода...

- Чим займаєшся?
- Пізнаю себе справжнього, внутрішнього.
- Для чого?
- Щоб пізнати Істину.
- Для чого?
- Щоб стати вільним.
- Для чого?
- Раб не буває щасливим.
- Що для цього потрібно?
- Зупинитися на шляхах своїх. Відійти від суєти.
- І все?
- Розкрити серце своє перед Тим, Хто стукає.
- Як це зробити? З чого почати?
- Навчитися жити ось цим, конкретним моментом свого життя – тут і зараз.
- І що буде далі?
- Дух навчить.
- А потім?
- Потім буде свобода...

«Що тільки зв'яжете на землі…»

Право «в’язати й рішити» дається не всім, тільки духовним. Духовним не по формі – по суті. «Поправді кажу вам: Що тільки зв'яжете на землі, зв'язане буде на небі, і що тільки розв'яжете на землі, розв'язане буде на небі…» (Від Матвія 18:18)

Вчення довіри

Старий завіт є вченням віри в Бога. Новий – ученням довіри Богові…

Чути голос Божий в собі

Чути голос Божий в собі означає відчувати тиху, внутрішню, духовну радість богоєднання. Чути мир і радість в Дусі Святім...

Про духовні глибини свідомості

Почути голос Божий в собі можливо лише тоді, коли замовкає твій власний голос – стишується ментальний шум у твоїй голові. Коли увага не на зовнішньому вже, а на внутрішньому. Коли розум у серці стоїть. Коли це й не розум уже, але ум, ум/дух, дух… Коли свідомість не душевна, не зовнішня, – але внутрішня, духовна. Власне, надсвідомість…

Містичне християнство

Містичне християнство – ісихазм Східної Церкви, безмовність ума, – це духовна практика просвітлення благодаттю. Чим довше ти практикуєш, тим глибшим стає відчуття внутрішнього миру, повнішим досвід богоспоглядання. І немає меж, немає дна у цього божественного відчуття...

Пізнай себе…

Наш дух за визначенням світлий і вільний, бо він (в ньому) – частинка Божества. Пізнай себе як дух, і ти пізнаєш свободу…

Церква – поняття духовне…

Церква поняття не географічне. Церква – це поняття духовне…

Як усе просто…

Як усе просто. Аби стати світлим і вільним – потрібно просто стати собою. Просто увійти в своє серце, і відчути, пізнати себе вже не як тіло, і не як розум, – але як духа, який має розум і живе в тілі. Пізнати Бога в собі. І так жити – життям внутрішнім, містичним, сокровенним: у мирі й радості духовній. Тоді і душа, і тіло просвітяться благодаттю – просто, без зусиль, самі собою. Якщо корінь святий, то і віття. Як усе просто…

Бог, Який у тобі…

Пізнай себе, стань собою, внутрішнім, – і Бог, Який в тобі, зробить тебе вільним...

Істина проста

Істина проста, вона усього в трьох словах: «ти є дух». Пізнай її, і вона зробить тебе вільним…

«Ви боги…»

Необхідно лише довіритись, всього лише віддатися на волю Божу. І все. І час працює на тебе, і корінь освячується… А воля Божа в тобі, у твоєму серці; твій дух – частинка її. Просто стань собою. «Я сказав був: Ви боги, і сини ви Всевишнього всі…» (Псалми 81:6)

Блаженні голодні…

Як ситий не розуміє голодного, так зовнішній не розуміє внутрішнього. «Блаженні голодні та спрагнені правди…» (Від Матвія 5:6)

«Ми нерозумні Христа ради…»

Апостол називає проповідь «дурістю» (глупотою, безумством – див.1-е до коринтян 1:21). Дійсно, чи ж не безумство – намагатися словами показати сліпому з народження красу райдуги після грози?..

Про духовну практику спасіння

«Я є дух…» І покладіть ці слова на серця свої та на душі свої, і «прив'яжіть їх на знака на руці своїй, і хай будуть вони пов'язкою між вашими очима». Інакше кажучи, завжди нагадуйте собі про це, практикуючи чисту молитву духа. У цьому духовна практика спасіння...

Твій дім – серце…

Твій дім – серце. Дорога додому – смирення...

Про входження в серце

Входження в серце – як входження у «храмове джерело» (Єзекiїля, 47.1-5). Спочатку по кістки, затим по коліна, потім по стегна, а там і на плавання. «На плавання» – це коли з серця уже не виходиш. Коли постійно відчуваєш себе не тілом уже, і не розумом, але духом. Таку внутрішню усвідомленість отці називали «увагою», «тверезінням душі», «чистою молитвою» (духа), «постійною самостійною (саморухомою) молитвою серця». Це те саме, що «розумом в серці стояти»...

Молитися серцем – як плавати…

Молитися серцем – як плавати. Не вмієш плавати – вчись, практикуй, вправляйся. Відомі плавці теж з берега починали…

Розумом в серці стояти

Умом в серці стояти – це не інтелектуальне дослідження, це духовне відчуття. Внутрішнє відчуття свого духа, свого справжнього «я». Набуття, віднайдення себе. Пошук Бога – це і є насправді пошук себе. Царство Боже всередині нас…

Діалог. Давно не бачились…

- Давно не бачились! Де ти був увесь цей час?..
- Шукав себе…
- Ну і як, знайшов?.. (з посмішкою)
- Знайшов. Тепер боюся втратити...

З ним розмовляє Господь…

Хто довго шукав себе і знайшов, той стережеться, аби не втратити. Більше мовчить, ніж говорить. Шукає тиші й самоти... Насправді він не один. З ним розмовляє Господь…

Щойно втратиш себе…

- Ти боїшся знову себе загубити? 
- Боюсь…
- Не бійся. Щойно втратиш себе – згадай, що ти дух. Зупинися на шляхах своїх. Побудь у моменті «тут і зараз», хоч би хвилину. І вернеться духовне відчуття. І вернеться молитва серця. І вернешся ти...

Всі люди добрі

Всі люди добрі. Просто вони про це не знають…

Про молитву серця 

Про молитву серця. Насправді молиться не серце, молиться наш дух – серце лише розкривається для молитви. Подібне шукає подібне. Дух людський шукає (стрімиться, прагне) Духа Божого…

Коли втікаєш від світу

Коли втікаєш від світу – перший час треба йти і не озиратися, аби зайти достатньо далеко. Далі – легше, особливо ж коли пройдеш точку неповернення…

Про містичний досвід

Містичний досвід дається не для того, аби вражати публіку дешевими фокусами. «Рід лукавий і перелюбний шукає ознаки, та ознаки йому не дадуть, окрім ознаки пророка Йони…» (Від Матвія 12:39)

Смирення духа розкриває вічність

Смирення тіла розкриває душу, смирення душі розкриває серце, смирення серця розкриває дух, смирення духа розкриває вічність…

Душа є знаряддя духа

Тіло є знаряддя душі, як і душа – знаряддя духа…

«Та не перше духовне, але звичайне…»

«Та не перше духовне, але звичайне (душевне), а потім духовне», – навчає апостол (1-е до Коринфян, 15.46). Спочатку духовне розуміння, затим – духовне відчуття. До розкриття серця йдемо через поглиблення (розширення, розкриття) свідомості. Для цього й дано нам розум, знаряддя розвитку духа. Свідомий вибір духовності, свідоме смирення, свідоме просвітлення як надбання Людини Розумної...

Шлях радісної впевненості

Правдива віра є шлях радісної впевненості…

Про жорсткість і жорстокість

Жорстокість – це граничний рівень жорсткості. Недаремно ці слова однокореневі…

Найцікавіше заняття на світі

Найцікавіше заняття на світі – самопізнання. Ним можна займатися всюди й у будь-який час…

Смирення – це внутрішній мир

Внутрішня успішність (щастя) визначається глибиною внутрішнього миру, або ж смирення. Смирення – це і є внутрішній мир...

Входження розуму в серце

Входження розуму в серце – не відмова від свідомості чи самосвідомості взагалі, не зупинка. Це поглиблення, перехід на якісно новий її рівень – свідомості духовної. Тут мова про уважність духовну, внутрішню. Міняється лише позиція. Ми пізнаємо світобудову і її Творця не ззовні, не розумом, – але зсередини, духом…

Перший етап. Концентрація

Входження в себе (розкриття і входження в серце) має певні етапи. Спочатку зупини потік власних думок і бажань. Для цього сконцентруйся на моменті «тут і зараз», на тому, що робиш у даний, конкретний момент. Чи йдеш дорогою? Іди, відчуваючи кожен крок: розмірено, без поспіху, з усією уважністю. Розмовляєш із кимось? Зважуй кожне сказане слово. Готуєш сніданок, миєш посуд? Сконцентруйся лише на цьому. Виконуєш іншу якусь роботу? Так само: плавні рухи, прихильна мова, спокійний погляд. А краще – твори Ісусову молитву: «Господи, Ісусе Христе, Сину Божий, помилуй мене…» (На сході для цього використовують мантри.) Це смирення душі (розуму, волі, емоцій) і тіла. Це ключ для розкриття дверей серця. Це ніби лійка, необхідна для входження у горлечко посудини. Перший крок на шляху пробудження духовної свідомості (самосвідомості) і уваги (внутрішнього самовідчуття)...

Досить гонитися за щастям. Просто занурся у нього

Розум розглядає кожний конкретний момент нашого життя як етап, як засіб для побудови майбутнього щастя. Дух же – сприймає його як категорію вповні самодостатню, власне як ціль, яку вже досягнуто. Дух людський – наше істинне «я» – живе моментом «тут і зараз». Він не йде до мети, він заглиблюється в неї.
Зупинися на шляхах своїх і пізнай себе справжнього – як духа, який має розум і живе в тілі. Це й називається ціломудрістю: цілою, сутою мудрістю. Досить гонитися за щастям. Просто занурся у нього – в щастя, яке у тобі. Царство Боже всередині нас…

Благословенний, Хто йде у Господнє Ім'я…

«Благословенний, Хто йде у Господнє Ім'я!..» (Від Матвія 23:39) Тут благословен, хто смиряється, хто заглиблюється в себе…

Найважливіша в житті справа 

- Чим займаєшся?..
- Найважливішою справою у житті…
- ?..
- Пошуком Бога в собі, пізнанням Бога в собі, розмовою з Богом в собі…

Занурені в себе

Духовно «хрещення» є занурення в себе, тому й християни духовно – суть «занурені в себе»…

Наш дім – серце

Наш дім – серце. Серце душі…

Пристрасті як вовки

Пристрасті як вовки – оточують душу не поодинці, а зграєю…

Про «Ортодоксальність» і «ортодоксальність»

Існує «Ортодоксальність» і «ортодоксальність». Перша – це права, пряма, правильна віра, яка від слухання слова Божого духовного (в цьому розумінні я «ортодокс»). Друга – консерватизм, який від мертовності букви (насправді ж – лжеортодоксія, псевдоправовірність)...

Про смирення й аскезу

Смирення в точному, новозавітному розумінні цього слова, є смирення внутрішнє – розкриття серця й духа людського. Смирення ж душі і тіла (зовнішнє, вольове, старозавітне обрізання) – є, власне, аскезою…

«Відступися від мене, сатано!..»

Щойно закон плоті озветься до тебе, скажи йому: «Відступися від мене, сатано! Я дух вільний і світлий. Ти спокуса мені, бо думаєш не про Боже, але про людське...»

Слід жити…

Скороти турботи (час) по забезпеченню свого життя до мінімуму. Чим більше часу на молитву, читання, спілкування з природою, – тим швидше просвітлення, спасіння, свобода. Буханець хліба Господь тобі дасть, а два однаково не з'їси. Слід жити, а не забезпечувати життя…

Те, що називається звільненням…

Існує підсвідомість (рівень тваринних інстинктів), свідомість (рівень розуму, інтелектуальний) і надсвідомість. Надсвідомість – це «свідомість без мислі»: сфера помислів (глибини свідомості) та інтуїтивного відання (безмовне знання). Саме на цьому, духовному рівні й відкривається істина. Тут пізнання себе справжнього: свого духа, свого цілого «я». Тут пізнання краю (царства) Божого. Тут те, що називається звільненням…

Homo spiritualis

Свідомість є засіб для розкриття серця, інструмент духа. Наступна людина – вже не Homo sapiens, а Homo spiritualis. Людина духовна…

Премудрість. Будьмо уважні…

Життя в моменті «тут і зараз» церковною мовою називається смиренням душі, або увагою. Це ключ до дверей серця, до входження в пресвітлий морок само- і боговідання…

Про блаженний послух

Самозречення – це початок смирення. Чернечий «блаженний послух» – лише один із видів такого самозречення. Хто може вмістити, нехай вмістить…

Про самозречення

Самозречення – це повне відсічення власної волі. Це «зречення душі», «умертвіння плоті при живому дусі», «дія без випробування», «життя без цікавості», «безжурність у бідах», «безстрашність смерті», «безпечне плавання», «подорож сплячих», «гріб власної волі», «воскресіння смирення», «залишення розсуду при багатстві розсуду», «духовне сповідництво». Самозреченням вбивається помисел зневіри...

Про вибір духівника

Обираючи духівника, будь уважним, щоб замість стерничого не обрати тобі гребця…

«Блаженний мрець…»

Самозречний – суть «блаженний мрець». Він уже вмер для суєти світу цього…

«Достойно є…»

Планетою Земля у світі ангельському опікується Богородиця Марія. Через те й молитви наші до Неї такі святі і дієві…

Ми створені вільними…

Ми створені вільними. Нам залишається лише усвідомити це розумом і прийняти серцем… 

Істина – всередині нас

Істина всередині нас. Христос і є істина. Таємниця, захована від віків і поколінь: Христос в нас, надія слави…

Христос – вільний...

Пізнайте істину (Христа) в собі, і істина (Христос) вас вільними зробить. Христос – вільний...

«Наш друг тіло…»

Дух, душа і тіло взаємопов'язані. Стан тіла впливає на душу, а отже й на дух. Тому до тіла слід ставитися як до друга, а не як до ворога. Недаремно Серафим Саровський називав його «наш друг тіло». Наша боротьба не проти тіла, не проти плоті й крові, але проти злих пристрастей та некорисних бажань…

Все у світі – енергія...

Все у світі має енергію, точніше, все в світі і є енергія. До відомих семи видів енергії я додав би фізичну (енергія тіла), психічну (енергія душі) і духовну (енергія духа)...

«Я людина, але маю повеління стати богом…»

З'єднатися з Творцем, відчути себе частиною Бога – це і є правдиве обоження. Ставши частинкою божества, ми й самі стаємо богами – багатими на силу Божу, енергію, благодать. «Я людина, але маю повеління стати богом», – проголошує святий Василь Великий. «Шляхетна ціль, та досягається з трудом...», – посвідчує друг його і сподвижник святий Григорій Богослов...

Найцікавіший предмет досліджень…

Найцікавіший предмет досліджень – ти сам. Пізнай себе, і тобі відкриється те, що око не бачило, вухо не чуло, і на серце людині зовнішній не приходило...

Завжди будь собою, внутрішнім

Завжди будь собою, внутрішнім – навіть (особливо) на людях. Аби не почути тобі від Господа: «Ти засоромився Мене перед людьми – тепер і Я засоромлюсь тебе перед Отцем Моїм Небесним...»

Моя радість – в блаженствах духовних…

Я є дух. Моя радість – в блаженствах духовних. Тут моя музика і моя гастрономія. Тут і в цьому вдосконалююсь…

Віддай плоть – прийми дух

Прагнення до радості, блаженства закладене в нас Творцем. Зменшення радості тілесної (аскеза, стримування, смирення тіла) веде до пошуку радості духовної. Для того й аскеза: віддай плоть – прийми дух…

Щастя – коли в тебе нічого не болить

Для щастя людині духовній потрібно дуже мало. Ось щастя – коли в тебе нічого не болить…

Якщо любиш – відпусти

Любов це свобода, а не рабство. Якщо любиш – відпусти…

Духовна борня

Іноді аби піднятися, необхідно упасти…

Праведність як санки

Праведність як санки – то вона везе тебе, то ти її… 

Про процес творчості

Процес творчості починається (відбувається) на рівні духовному. Розум лише проявляє, надає форму надсвідомим та надчуттєвим ідеям…

Велике примирення

Людина переживає надмирний спокій просвітленості лише тоді, коли затихає потік її думок і бажань. Спонтанно це відбувається, коли ми завмираємо, споглядаючи «зоряне небо над головою». Або навіть на смертному одрі, коли відступає суєта світу, і остання сльозинка великого примирення з Богом скочується по запалій щоці...

Про випробування

Випробування – це екзамен на смирення…

До «ремствувачів, незадоволених з долі своєї…»

Щастя – це коли тобі нічого не болить. Просто ти про це ще не знаєш...

Смирення доступне кожному

До любові досконалої ще слід дорости, смирення ж доступне кожному. Смирення і є «драбина до неба»...

Вірою спасетесь

Віра передбачає сумнів – тільки знання безсумнівне. Однак духовне знання (відання) здобувається саме вірою: слово – віра – благодать. Тому й сказано: вірою спасетесь…
«Щоб досвідчення вашої віри було дорогоцінніше за золото, яке гине, хоч і огнем випробовується, на похвалу, і честь, і славу при з'явленні Ісуса Христа. Ви Його любите, не бачивши, і віруєте в Нього, хоч тепер не бачите, а вірувавши, радієте невимовною й славною радістю, досягаючи врешті вірою вашою спасіння душ…» (1Петр.1:7-9)

Якщо корінь хворіє, то й гілки

Негативні емоції – суть форми душевного болю. Найчастіше саме вони і є коренем болю фізичного. Якщо корінь хворіє, то й гілки… 

«В руки Твої, Господи…»

Правдиве богоєднання (обоження) – є повнота відчуття ось цього: «В руки Твої, Господи, віддаю дух, душу і тіло мої...» Коли не я живу, а Христос проживає в мені. Коли повністю водимий Духом. Коли майбутнє не має значення…

Про Рай

Рай – це стан душі просвітленої…

«Для срібла топильна посудина, а горно для золота…»

Золото, не випробуване вогнем, не буває чистим…

Про щастя

Щастя – це не те, куди ти йдеш. Щастя – це те, ким ти є...

…

Пізнай силу мовчання… 

Навіщо вам чужі гріхи?..

Навіщо вам чужі гріхи? Кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові… (Рим.14:12)

Про «усвідомлену необхідність»

Сенсом людського буття є розвиток або вдосконалення духа. Внутрішня свобода – неодмінна умова такого розвитку…

Про ідолопоклонство

Одна з форм язичництва (ідолопоклонства) є поклоніння букві, формі, зовнішньому...

Про сутність гріха

Гріх обмежує внутрішню свободу людини (тому-то й «рабство гріха»), i так не дає розвиватися нашому духу. Ось чому гріх є зло...

Про сутність буття

Природою буття є розвиток або вдосконалення духа. Дух же людський вдосконалюється (розвивається, освячується, просвітлюється) Духом Божим…

«І всяке ярмо розірвімо…»

Свобода є необхідною умовою будь-якого розвитку. Гріх обмежує нашу внутрішню свободу – вгашає благодать, зачиняє двері серця, спиняє розвиток духа. Тому скиньмо усякий тягар та гріх, що обплутує нас. Розв'яжімо кайдани безбожності, пута ярма розв'яжімо – і пустімо на волю утиснений дух наш. І всяке ярмо розірвімо…

«Та не перше духовне, але звичайне…»

Не перше духовне, але звичайне (душевне), а потім духовне. Перше – наша добра воля на боротьбу із гріхом, потім – поміч Божа. Втім, і хотіння, і дія від Нього. «Бо то Бог викликає в вас і хотіння, і чин за доброю волею Своєю» (До Филип'ян, 2.13). Для того й дана нам совість, посольство Господнє в людині. Як і виголошує свята Церква в загальній молитві Літургії: «Твоє – від Твоїх – Тобі приносимо...»

Про смирення й аскезу

Аскеза це обмеження зовнішнього; смирення ж – розкриття внутрішнього…

Про глупоту

Глупота – це самовдоволене невігластво…

Ні про що не шкодуй

Інколи, аби вичерпати проблему, доводиться дійти аж до самого дна. Ні про що не шкодуй…

Спасіння від уваги

Спасіння від уваги. Коли увага наша на духовному, то й ми стаємо духовними; коли ж на тілесному, – то тілесними. «Бо ті, хто ходить за тілом, думають про тілесне, а хто за духом – про духовне. Бо думка тілесна то смерть, а думка духовна життя та мир. Думка-бо тілесна ворожнеча на Бога, бо не кориться законові Божому, та й не може…» (До римлян, 8.5-7) 

Наш істинний дім – серце

Наш істинний дім – серце. Варто лише повернутися в нього, і ти згадаєш…

Наш дім – серце

Наш дім – серце. Наше справжнє життя не фізичне і не ментальне, але духовне…

Про критику і критиканів

Зазвичай людина, яка багато критикує, сама не написала жодної книжки…

Три кроки духовного роблення

Три кроки, в яких суть роблення: 
1. Плавні рухи, прихильна мова, спокійний погляд – тілесне, смирення тіла, увага. 
2. Розкриття серця перед небом у самозреченні і любові – душевне, смирення серця, молитва. 
3. Перебування в собі – духовне, смирення духа, споглядання…

Говори або правду, або мовчи

Говори або правду, або мовчи. «Погубиш Ти неправдомовців, кровожерну й підступну людину обридить Господь…» (Псалми 5:7) 

Тайна будучого віку

Мовчання розкриває суть…

Про сумніви

Сумніви – це один із засобів, якими Господь нас випробовує. «Улюблені, не дивуйтесь огневі, що вам посилається на випробовування, немов би чужому випадку для вас…» (1-е Петра 4:12)

Про гординю самості

Праматір’ю усіх пороків людських є гординя. Гординя самості – це самоволя тваринних інстинктів, насамперед основного – закону плоті, інстинкту самозбереження в нас. Це прагнення володіти й домінувати. Саме гординя породжує насильство й користолюбство, корінь усього лихого…

Лікар душ людських

Аби лікувати ту чи іншу хворобу, лікар має дослідити, пізнати природу її. Так само й священику належить вивчати, знати природу гріха. Він-бо лікар душ людських…

Про «слабі та вбогі стихії…»

Схильність до церемоній та ритуалів – ознака духовної немічності та відсталості…

Не додавайте гріхів до гріхів

Сказано: не додавайте гріхів до гріхів. Долучуся іще – і проблем до проблем. Не живи піклуванням ні завтрашнього, ні вчорашнього дня. Кожен-бо день має досить своєї турботи… (Від Матвія, 6.34)

Про духовну практику самоконтролю

Будучи (відчуваючи себе) самими собою – справжніми, духовними, духами, – ми відокремлюємося від негативу в собі. Стаємо сторонніми спостерігачами власних помислів і підступів (приражень), бажань і почуттів ще на стадії їхнього народження. Це могутня духовна практика самоконтролю. Вона здатна перемагати не лише душевний біль (страх, гнів, заздрість, образу), але й фізичний. Згадаймо лишень перших християн, мучеників i сповідників віри…

Про духовне роблення

Практика духовного самоконтролю інакше називається внутрішнім робленням, духовним тверезінням, самоусвідомленням, методом священної молитви і уваги, внутрішньою безмовністю (ісихазмом), просто молитвою духа. На вищих рівнях – це досвід духовного споглядання…

Дух поринає в благодать

Дух не поринає в біль – дух занурюється в благодать…

Дух відчуває божественне

Біль відчуває не дух наш, але тіло й душа. Дух же, як «частинка божества», дознає божественне…

Бог співстраждає

Бог не страждає, Бог співстраждає…

Про дух і розум

Людина є дух, який має розум і живе в тілі. Тож розум має бути знаряддям, а не господарем духа…

Розум як знаряддя духа

Розум як знаряддя духа необхідний тоді, коли належить зробити аналіз тієї чи іншої життєвої ситуації, для визначення певних доктрин, побудов тощо. Після цього йому належить відійти на другий план, знов надаючи місце духові…

Про внутрішню увагу

Духовна практика самоконтролю є мистецтво підпорядкування душі й тіла волі духа…

Проблема болю. Ісихазм

Людина нещасна через біль. Духовна практика самоконтролю – молитва духа, метод священної молитви і уваги – здатна вирішити цю проблему…

Реальність сприймається у відчуттях

Реальність сприймається у відчуттях. Якщо я плотський, тілесний (відчуваю себе як тіло), i це тіло болить, – то я перебуваю у фокусі (епіцентрі) фізичного болю. Якщо ж я душевний (сприймаю себе як розум), i болить моя душа, – то я знаходжуся в осередді душевного болю. Але якщо я духовний (відчуваю себе як дух), – тоді я відходжу, відокремлююся від болю як душевного, так i фізичного. Стою не в центрі, але осторонь його. Бачу вогонь, і жар відчуваю, – однак вони не обпікають мене…

Реальність сприймається у відчуттях (на продовження теми)

Усе вищесказане так само стосується і пристрастей, і пожадань. Лише постав замість «біль» – «пристрасть душевна», або «пожадання плотське»:
Реальність сприймається у відчуттях. Якщо я плотський, тілесний (тобто відчуваю себе як тіло), i це тіло терпить від пожадань, – то я перебуваю у фокусі, в епіцентрі своїх потягів та бажань. Якщо ж я душевний (відчуваю себе як розум), i терпить моя душа, – то й тут я знаходжуся в осередді пристрастей, тільки уже душевних. Та якщо я духовний (відчуваю себе як дух), – тоді я відходжу, відокремлююся від страстей як душевних, так i фізичних. Стою не в центрі, а осторонь їх. Бачу вогонь, і жар відчуваю, – та вони не обпікають мене…

Земля обітована

Практика духовного самоконтролю (ісихазм, метод священної молитви і уваги) – це не ховати голову в пісок, але бути самим собою, перебувати у Богом заповіданій гармонії буття. Дух бесідує з Богом, душа слухає духа, тіло – підлягає душі. Це і є «земля обітована»...

Про внутрішню гармонію

Про внутрішню гармонію. Дух підкоряється Богові, душа підкоряється духу, тіло підкоряється душі. Гармонія можлива тоді, коли ти пізнав себе справжнього: як духа, що має душу (розум, волю, емоції), і живе в тілі. Це основа внутрішньої гармонії, відчуття себе духом…

Хибна позиція

Багато проблем нам доводиться вичерпувати через падіння саме тому, що ми не відчуваємо себе духом. Хибна позиція призводить до хибних дій і до хибного життя…

Не розумом живу, але духом

Дух завжди займає слушну позицію. Він над сутичкою. Не розумом живу, але духом…

Прийди в себе

Наш дух цілком світосяйний. Прихід до духа – це завжди відхід від негативу і прихід до позитиву. Прийди в себе…

Ні про що не шкодуй

Ні про що не шкодуй. Якби не було болю – душевного, чи фізичного, – чи прийшов би в себе?..

Просто повернися додому

Бути собою просто, тому що природно. Просто відпусти себе. Просто стань собою. Просто повернися додому...

Я є дух…

Я є дух, а дух пити не хоче. Я є дух, а дух курити не хоче. Я є дух, а дух блудити не хоче. Я є дух, а дух наїдатися не хоче. Я є дух, а дух лихословити не хоче. Я є дух…

Я є дух…

Я є дух, а дух страху не знає. Я є дух, а дух гніву не знає. Я є дух, а дух образи не знає. Я є дух, а дух пожадань не знає. Я є дух, а дух пристрастей не знає. Я є дух...

Я є дух…

Я є дух, а дух болю не знає. Я є дух...

Якби не було випробувань...

Якби не було випробувань, чи прийшов би до пізнання істини? Чи пізнав би себе? Чи пізнав би Бога в собі? Якби не було випробувань...

Про світло і тінь

І Кайяфам є місце під сонцем. Де світло, там буває і тінь… («Кайяфа» /арам./ – пильний, дослідник.) 

Порівнюючи духовне до духовного

Я є дух, тому я знаю Бога. Тіло й розум Бога не знають…

Я проповідую про духовне

Я проповідую про внутрішнє, духовне. Це «їжа тверда». Про душевне й тілесне (букву і форму) – є кому проповідувати…

І похвалив я веселість…

Немає нічого кращого, ніж жити моментом «тут i зараз», насолоджуючись кожною хвилиною свого буття. «І похвалив я веселість…» (Екклезіаст 8:15)

Про тілесний полон

Господь допускає нам тілесний полон (страх, сором, біль) з тим, аби ми шукали звільнення. Шукали, й знаходили його в духовному, внутрішньому бутті…

Про падіння праведних

Господь допускає падіння праведному, аби той пізнав немічність свою – що все ще зовнішній, – i глибше занурився в себе…

Спочатку – покаяння

З нечистою совістю не зануришся в себе. Спочатку – покаяння. Спочатку – самозречення. Спочатку – примирення з Богом i собою…

Поміж совістю та помисливістю

Іноді, щоб закрити двері твого серця, сатана прикидається ангелом світла (совістю). Розрізняй поміж совістю та помисливістю. Помисливість – це почуття обманливої відповідальності...

«Досконала любов проганяє страх геть…»

Страх є породження гордині. Гординя завжди боїться щось втратити – відкинь її, відійде і страх. Гординя лікується благодаттю смирення, однак повністю подолати страх – навіть страх смерті – здатна лише любов досконала. «Страху немає в любові, але досконала любов проганяє страх геть, бо страх має муку. Хто ж боїться, той не досконалий в любові…» (1-е Івана 4:18)

Гординя – це «падший ангел»

Гординя – це падший ангел, закон плоті, закон самозбереження, який (коли він) суперечить закону духа – совісті, уму Христовому в нас…

Ознака слабкості

Бажання довести свою правоту є прояв гордині. Це страх втратити певну позицію – свій «вищий», зовнішній статус. Він же (страх) породжує агресію захисту самості. Тож бажання бути завжди i всюди правим, залишати останнє слово всякчас за собою, – насправді є ознакою слабкості…

Упокоєння

– Чим займаєшся?
– Слухаю тишу...

Сила тиші

Містик – це той, хто пізнав силу тиші…

Показник внутрішньої свободи

Головним показником (індикатором) внутрішньої свободи є страх. Чим нижче рівень страху, тим вище рівень внутрішньої свободи, і навпаки…

Частинка Божої любові

Людський дух – це частинка божества. Частинка Божої любові…

Початок мудрості – страх Господній

Початок мудрості – страх Господній. Спочатку саме страх спрямовує нас, змушуючи «тікати у гори», шукати спасіння на вишинах духу. Як тривога – то й до Бога. «Твій батько амореєць, а мати твоя хіттеянка» – посвідчує Господь церкві, «дочці Єрусалиму» (Єзекіїль, 16.3). Аморрей – це «гірський житель», біблійною мовою прагнення до духовних висот. Хет же перекладається як «страх», або «жах», – тут ляклива людська природа…

День Господній

День Господній – це день пробудження зі сну ілюзій світу цього. Для одних страшний, для інших – благословенний…

Стань духом, i ти зробишся вільним

Дуже просто з'ясувати, плотський ти чи духовний. Якщо володіють плотські бажання, значить ти плотський. Якщо ж духом умертвляєш тілесні вчинки – тоді духовний. Стань духом, i ти зробишся вільним…

І відкриється глибина...

Стань духом, стань собою – i тобі відкриється глибина...

Велич смирення

Людина зовнішня (горда, показна, тілесна) позбавляє себе правдивої величі – духовної величі смирення…

«Бо кого Він передбачив, тих і призначив...»

Для Господа все наше життя – як розгорнута карта з багатьма дорогами. Ми ж обираємо тільки одну...

Найвища героїка

Найвища героїка є героїка смирення…

Людина духовна

Людина духовна – це людина, яка пізнала себе i живе як дух. Усвідомлено…

Одне хрещення

Визнаю одне хрещення на відпущення гріхів. Хрещення смирення…

Май чисту совість, i роби що хочеш

Совість – це запобіжник, який не дозволяє переходити межі дозволеного. Май чисту совість, i роби що хочеш…

Про головне

Про головне. Головне – смирення…

Тріалог

Совість докоряє: «Ти не маєш на це права…» Плотський ум заспокоює: «Маєш, маєш, ти створений вільним…» Дух (я) окликається: «Тоді це не право, а ліво...» Тріалог...

Про рабство й свободу
 
Краще бути рабом аскези, аніж гріха. Але краще бути вільним…

Смирення – це відсутність претензій

Смирення – це відсутність претензій. Ні до кого і ні до чого…

Кругообіг любові в природі

«Твоє – від Твоїх – Тобі приносимо…» Кругообіг любові в природі. Чи не в цьому суть світобудови...

Про смиренне життя

Смиренне життя – це життя без претензій…

«Якщо зле Я сказав, покажи, що то зле…» (Від Івана 18:23)

Христос захищав Своє служіння, доки воно не було звершене. Так само й мені належить, допоки не зможу сказати: «Звершилось!..»

«Ідіть, i навчайте…»

Що до служіння зовнішнього, то Господь не сказав «сидіть, i чекайте», але «ідіть, i навчайте»…
«Дана Мені всяка влада на небі й на землі. Тож ідіть, і навчіть всі народи, христячи їх в Ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа, навчаючи їх зберігати все те, що Я вам заповів. І ото, Я перебуватиму з вами повсякденно аж до кінця віку! Амінь…» (Матв.28:18-20)

Смирення серця й духа

Смирення душі і тіла – це аскеза; смирення серця й духа – ісихазм…

Про гріхи віруючих

Гріхи віруючих – це не гріхи Церкви. Це гріхи проти Церкви…

Час правди

У п’ятдесят років життя входить у завершальну стадію. Це час плодоношення, одухотворення, внутрішнього утихомирення. Час ціломудрості. Період, в якому не повинно бути місця ні внутрішньому самообману, ні зовнішньому лукавству. Коли ти маєш бути чесним з самим собою. Коли нарешті можеш дозволити собі говорити правду…

Досконала любов проганяє страх геть

«Тільки дурний нічого не боїться…» Неправда. По-справжньому нічого не боїться тільки досконалий – тільки вільний, тільки святий. «Страху немає в любові, але досконала любов проганяє страх геть, бо страх має муку. Хто ж боїться, той не досконалий в любові…» (1-е Івана 4:18)

Головна мотивація

Зазвичай людина сама собі боїться зізнатися в тому, що головною мотивацією її вчинків являється страх…

Зри в корінь

Страх – це наслідок гордині самості – закону плоті, інстинкту самозбереження в нас. Гординя завжди боїться щось втратити. Подолай гординю, відійде і страх. А з ним і гнів, i образа, i пристрасті, і пожадання… Відійде й заздрість, якою Христа розіп’ято… Ми ж усе ламаємо ботвину – виполюємо гичку, всякий час оминаючи корінь… 

Якщо корінь святий, то i віття

Страх долається благодаттю, яка через смирення. «Якщо корінь святий, то i віття…» (Рим.11:16)

Про енергію та інформацію

Енергія сама по собі нейтральна. Позитивною або негативною її робить інформація… 

«Духа не вгашайте...»

Гріх на практиці – це неправильне (недобре, лукаве, хибне) використання божественної енергії…

«Тоді ті, хто в Юдеї, хай в гори втікають…» 

Від страху слід втікати у гори (на висоти духа), а не в болото (алкоголь, наркотики, «князі та сини людські»)...

Про народження згори

Народження згори є духовне пробудження, воскресіння. Здобуття містичного досвіду боговідання…

«Я дорога…»

Господь прийшов на землю, щоб навчити нас смиренню серця, – ми ж гадаємо, що Він прийшов, аби навчити нас кришити просфору...

Коли ми просимо у Бога благодаті

Коли ми просимо у Бога благодаті – Він дає нам можливість проявити смирення. «Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать…» (Якова 4:6)

Смирення – це внутрішня доброта

Завжди, всюди i зо всіма будь добрим – ось головний принцип життя в Ісусі Христі. Смирення – це внутрішня доброта…

Про життєву позицію

Важлива позиція, яку ти займаєш. Вона може бути або тілесною, або душевною, або духовною. У відповідності до цього i ти, i твоє життя буде або тілесним, або душевним, або духовним…

Про внутрішню увагу

Увага – сторож молитви…

«І в храмі завіса роздерлась надвоє…»

Божественний світ відкривається тоді, коли забирається заслона суєтного міркування…

Природа – нерукотворний храм Божий

Природа – нерукотворний храм Божий. Тут мовкнуть суєтні думки. Тут стаєш тихим і спокійним. Тут святе утихомирення… 

Про правдиву релігійність

Правдива, жива релігійність – це не рόзумна віра. Це внутрішній стан душі…

Царство Боже

Царство Боже – це інший, внутрішній вимір буття. Божественне в нас…

Істина – духовна

Істина не ментальна, не рόзумна. Істина – духовна…

«Але маю на тебе, що ти покинув свою першу любов…»

Чисту, первинну глибину своєї релігії можна пізнати лише відкривши божественну глибину у самому собі. Хто себе не пізнав, той поділяє служіння Савла або Кайяфи…

Вершина мудрості

Початок мудрості – страх Господній. Вершина мудрості – любов досконала...

Самозречення і внутрішній мир

Смирення душі і тіла – це аскеза; смирення серця і духа – ісихазм...

Про хворобу церкви

Коли ми говоримо, що номінальна церква сьогодні хвора на фарисейство, – то ми виступаємо не проти церкви, але проти хвороби церкви…

Про дійсне Православ'я

Про релігію належить судити по її найвищих духовних проявах. Православ’я – це не канон, не традиція і не обряд. Дійсне Православ’я – це дух смиренномудрості і містичний досвід Східної Церкви…

Православ'я

Христос помер за свободу духа, а не за рабство обрядовір'я. Православ'я – це дух смиренномудрості і містичний (духовний) досвід Східної Церкви...

Зло як відсутність добра

Зла як такого не існує. Бо як холод – це усього лише відсутність тепла, так і зло – це усього лише відсутність добра. Та як одне, так і інше здатне вбити…

Я не вірю, я знаю

Знання вище за віру. Віра передбачає сумніви – знання ж безсумнівне. Віра від слухання – знання від досвіду. Краще один раз побачити, ніж сто разів почути. Я не вірю, я знаю…

Про спасіння

Юстин Філософ називає язичника Сократа «християнином до Христа». Християнин – це той, хто спасається у Христі, спасається смиренням. Христос і є смирення. Ним і тільки Ним – благодаттю смирення, смиренням серця – спасається кожен. Тож спасіння – поняття не конфесійне і навіть не релігійне. Спасіння – поняття вселенське. Духовне…
«Ісус Христос учора, і сьогодні, і навіки Той Самий…» (Євр.13:8)

Не по канонах Бог спасає

Канони – від людей, спасіння – від Бога. Не по канонах Бог спасає...

Про гріх несмиренності

Першопричиною усякого гріха є гординя. Гординя ж – це несмиреннiсть. Тож саме несмиреннiсть і є першим і найбільшим гріхом…

На себе вважай

Важливо, аби чужі гріхи не стали каменем спотикання для нашого спасіння. «Що до того тобі? Ти йди за Мною!» (Iван.21:22). «Тому кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові…» (Рим.14:12)

Хто має вуха, щоб слухати

Є вуха тілесні, є вуха розуму, і є вуха серця. Хто має вуха, щоб слухати, нехай слухає…

Надія – це стіни спасіння

Важливо у будь-якій ситуації берегти в серці своїм світлу, святу надію. Надія – це стіни спасіння…

Свідоцтво без слів

Життя праведного – свідоцтво без слів. «Отак ваше світло хай світить перед людьми, щоб вони бачили ваші добрі діла, та прославляли Отця вашого, що на небі…» (Від Матвія 5:16)

Силою Духа Божого…

Світ зміниться тоді, коли віра наша буде супроводжуватися чудесами. Я не про докази, я про силу. Силу Духа Божого…

Свобода понад усе

Свобода понад усе. Якщо не жити, то хоч би померти вільним...

Про тіло Христове

У якому тілі воскрес і вознісся Христос? – В прославленому, зміненому, преображеному, одухотвореному, тонкому тілі. В якому перебуває? – В тілі Свого творіння…

«І черпака в Тебе, Пане, нема…»

Христос невичерпний. Його не можна обмежити якимись «шатрами» ні людських, ні будь-яких інших уявлень: «Каже жінка до Нього: І черпака в Тебе, Пане, нема, а криниця глибока, звідки ж маєш Ти воду живу?..» (Від Івана 4:11) «І озвався Петро та й сказав до Ісуса: Господи, добре бути нам тут! Коли хочеш, поставлю отут три шатрі: для Тебе одне, і одне для Мойсея, і одне для Іллі…» (Від Матвія 17:4) Ісус навіть не відповів…

Кредо

Я вірю в Бога на ім'я Любов...

Про спасіння

Спасіння – поняття не зовнішнє, але внутрішнє. Спасіння не від світу, але від того, що в світі: від страху, від сумнівів, від гніву, від образ, від болю, від некорисних бажань плотських, від злих пристрастей душевних, від спокус світу цього. Спасіння від самої смерті… «Це Я вам розповів, щоб мали ви мир у Мені (у смиренні серця). Страждання зазнаєте в світі, але будьте відважні: Я світ переміг...» (Від Івана 16:33)

Заради Христа

Про що це – «заради Христа»?.. Заради Христа – це заради спасіння. Заради свободи. Заради смирення й любові. Заради милосердя. Заради богоєднання, боговідання, богоспоглядання. Заради пізнання суті речей і таємниці буття. Заради блаженства миру й радості у Дусі Святім. Заради життя. Вічного...

«Я щодень умираю...»

Померти для світу означає померти для суєти цього світу. «Я щодень умираю...» (1-е до Коринфян 15:31)

Про святість

Поняття «святість» має два значення. Святість як повне самозречення, як посвята себе Богові. І святість – як обоження, як вища ступінь благочестя, як духовна досконалість. «Отож, зодягніться, як Божі вибранці, святі та улюблені, у щире милосердя, добротливість, покору, лагідність, довготерпіння…» (Кол.3:12)

Про помисливість

Необхідно відрізняти совість від помисливості. Перше від Господа, друге – від лукавого… 
«Як навпроти зла - добро, і навпроти смерти - життя, так навпроти благочестивого - грішник. Так дивись і на усі діла Всевишнього: їх по два, одне навпроти другого... » (Сир.33:14)

Божественна зоря свободи

Неможливо стати вільним, не позбувшись від алкоголю, нікотину, наркотиків, черевоугодництва, розпусти, лихослів'я. Це аскеза, початок дійсного просвітлення. Хай засяє на вашому небосхилі божественна зоря свободи...

Православ'я. Буква і дух

В усьому розумій букву і дух. По букві православ'я – це християнська конфесія. По духу ж – учення смиренномудрості та містичний досвід Східної Церкви...

Про «навішування ярликів»

Навішування ярликів – ознака убогості ума…

Пізнай себе

Царство Боже всередині нас. Не пізнаємо себе – не пізнаємо й Бога в собі. Пізнай себе…

Про відкуплення Христове

Христос явив нам Шлях – і заплатив за це Своєю кров'ю. У цьому й полягає викупна жертва Ісуса Христа...

Жертва любові

«Ніхто більшої любови не має над ту, як хто свою душу поклав би за друзів своїх...» (Від Івана 15:13) Душа за друзів, чи це не жертва?.. Служіння життям стверджується. Кров'ю. Жертвою любові...

Про відкуплення

Про відкуплення. Гріх викупається смиренням. Христос – в нас. Так просто...

Печатка справжності

Жертва Ісуса Христа – жертва ствердження. Не постраждав би, не вмер би на хресті – не повірили б. Це ствердження. Печатка справжності. Жертва кровна...

Ознака благодаті

Духовне розчулення не підміниш, не сплутаєш, не підробиш. Воно – від Духа Святого. Ознака благодаті...

По плодам їх пізнаєте їх

Присутність Духа Святого супроводжується духовним відчуттям розчулення; зваба духовна («прелесть») – тривожною насолодою марнославства. По плодам їх пізнаєте їх…

Про тілесну аскезу

Не будь ні рабом, ні тираном для свого тіла. Краще – стань його другом...

Духовні асоціації. Тарковський

Ти Сталкер? Будь ним не за назвою тільки, але за покликанням. Щоб не стати тобі «Дикобразом»...
«СТАЛКЕР: Ну ось... ми і вдома. 
ПРОФЕСОР: Тихо як! 
СТАЛКЕР: Це найтихіше місце на світі. Ви потім самі побачите. Тут так красиво! Адже тут нікого немає... 
ПИСЬМЕННИК: Ми ж тут! 
СТАЛКЕР: Ну, три людини за один день не можуть тут все опоганити. 
ПИСЬМЕННИК: Чому не можуть? Можуть. 
СТАЛКЕР: Дивно! Квітами чомусь не пахне. Я... Ви не відчуваєте? 
ПИСЬМЕННИК: Болотом смердить – це я відчуваю. 
СТАЛКЕР: Ні-ні, це рікою. Тут же річка... Тут недалеко квітник був. А Дикобраз його взяв і витоптав, із землею зрівняв! Але Запах ще довго залишався. Багато років... 
ПРОФЕСОР: А навіщо він... витоптав? 
СТАЛКЕР: Не знаю. Я теж його запитував: навіщо? А він каже: потім сам зрозумієш. Мені здається, він просто зненавидів... Зону. 
ПИСЬМЕННИК: А це що, п-прізвище таке – Дикобраз? 
СТАЛКЕР: Та ні. Прізвисько, так само, як і у вас. Він роками людей в Зону водив, і ніхто йому не міг перешкодити. Мій учитель. Він мені очі відкрив. І звали його тоді не Дикобраз, а так і називали – Учитель. А потім щось з ним сталося, зламалося в ньому щось. Хоча, по-моєму, він просто був покараний...» 
(«Сталкер». Літературний запис кінофільму)

Еволюція духа

У кожному з нас є як духовне, так і тваринне начало. Питання лише в тому, яке з них ми розвиваємо своєю увагою...

Таємниця обоження

Таємниця обоження – наповнення Любов'ю. Бог є Любов. Сповнившись любові, можна стати Богом...

Про втрачений час

Втрачений час – це час, прожитий поза Присутністю...

«Тому не журіться про життя своє…»

Розуміння, сила й можливості – все від Бога. I приходять вони у свій час, не раніше i не пізніше. Тому не журіться про життя своє: що будете їсти (можливості) та що будете пити (розуміння), ні про тіло своє: у що зодягнетеся (сила). Живіть моментом «тут і зараз», бо завтра – за себе само поклопочеться…

Про невидиму борню

Якщо собаку не годувати – вона або здохне, або піде з хати. Так само й з пристрастями…

«Якщо корінь святий...» 

Багато цілителів та екстрасенсів вправляються у знятті вроків, обіцяють допомогу в бізнесі, зі здоров'ям. Та мало хто з них вчить, як жити по-Божому...

Позиція

Я не сперечаюся про погляди, я просто ними ділюся. «Хай кожен за власною думкою тримається свого переконання…» (До римлян 14:5)

Насолода надмирності

Найвища насолода є духовна насолода надмирності. Вона дається силою Божою через смирення серця…

Два рівні мотивації

Існує два рівні обґрунтування: дитячий і дорослий, бажання і доцільності, тваринний і розвинений. «Хочу – не хочу» і «корисно – не корисно»…

Учися любити

Хочеш пізнати Бога – вчися любити. Почни з простого: з матері, зі своєї дитини, з квітки під ногами. Бог є Любов...

Які ми, така і влада

Всяка влада від Бога в тому сенсі, що Бог допускає нам ту владу, якої ми варті. Які ми, така і влада...

Духовний закон

Аби щось змінити, слід змінитися самому. Такий духовний закон…

Про Церкву й державу

Церква відокремлена від держави, але держава не відокремлена від церкви...

Завдання священства

Церква відокремлена від держави, і це правильно. Завдання священства – не займатися політикою, але навчати політиків. Закону Божому. Смиренню й любові. Духовним законам світобудови… «Бо уста священикові знання стережуть та Закона шукають із уст його, бо він Ангол Господа Саваота…» (Малахiї 2:7) 

Школа смиренномудрості

Церква не вчить, що робити. Церква вчить – як робити. Смиренно. Роби, що належить, і хай буде, що буде...

Здобудь Духа Святого…

Церква не вчить, що робити, Церква вчить – як робити. Смиренно. А з цього «як» – відкривається «що». Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всьому навчить... «І озвався до Нього один із народу: Учителю, скажи братові моєму, щоб він спадщиною поділився зо мною. А Він відказав йому: Чоловіче, хто поставив над вами Мене за суддю або за подільника?..» (Від Луки 12:13,14)

Через терни – до зірок…

«Бо Господь каже так: Ось цим разом Я кину мешканців цієї землі, мов із пращі, і притисну їх так, щоб пізнання знайшли» (Єр.10:18). Свобода народжується в муках. Через терни – до зірок; через скорботи – до свободи…

Про служіння ближнім

Я можу молитися за ближнього свого (за владу, за народ). Можу кликати проповіддю благодаті. Можу допомагати ділом, прикладом, досвідом. Можу вмерти за нього... Але почути (зрозуміти), прийняти, надто ж жити за нього я не можу. Тому роби, що належить, і хай буде, що буде. Через терни до зірок, через скорботи до свободи...
«Що було, воно й буде, і що робилося, буде робитись воно, і немає нічого нового під сонцем. Буває таке, що про нього говорять: Дивись, це нове! Та воно вже було від віків, що були перед нами. Нема згадки про перше, а також про наступне, що буде, про них згадки не буде між тими, що будуть потому...» (Екл.1:9-11)

Знайти Бога в собі

Знайти Бога в собі – означає знайти любов до тих, кого раніше ненавидів…

Про правильне самосприйняття

Правильне самосприйняття – умова правильної самореалізації. Неправильне самосприйняття дає неправильні життєві орієнтири. Правильне – тут: духовне…

Про просвітленість

Правдива просвітленість означає смерть до смерті: смерть для зовнішнього, для форми, для умовностей, для суєти світу цього. Лише тоді ти пізнаєш, що смерті нема...

Тінь духовних речей

Реалізація у будь-якій формі є видивом, тінню духовних речей. Правдива реалізація – категорія внутрішня. Це реалізація суті…

Про входження в серце

У духовний вимір не входять – у нього зісковзують, провалюються, падають навзнак, повністю відпустивши себе. Це як у школі в спортзалі, спиною на мати – просто, не групуючись, цілком довірившись м’якості грубого поролону...

Просто відпусти себе

Обливання або занурення в холодну воду, як засіб аскези, допомагає умент відсікти усе зайве – всі минулі й майбутні проблеми. Зректися себе, розкритися назустріч Богові i стихії, увійти в стан надмирності, коли не залишається нічого окрім цього, конкретного моменту... Втім, це можливо для кожного з нас просто зараз, без використання будь-яких екстремальних засобів. Просто відпусти себе...

Священик спасається служінням

Коли я проповідую Слово – я надихаюся й сам; коли я молюся за когось – я прихиляю Небо й до себе. Жінка спасається дiтородженням – священик спасається служінням...

Херувимська

«Ми, що Херувимів таємно собою являємо...» Не уявляємо, не зображаємо, а саме являємо. Херувим – ангел відання…

«І щоб розрізняти між святістю й між не святістю…»

Необхідно відрізняти страх Божий від постраху обрядовiрства. Перше від Бога, друге – від лукавого…

Про суєту і пустомовство

Йти до когось без діла – суєта; говорити без потреби – пустомовство. Ніщо так не вгашає Дух…

«Цей же рід не виходить інакше…»

Коли ми говоримо: «Я не можу піднятися на аскезу» – ми подібні ледачій дитині, що ховається під ковдру: «Я не можу піднятися в школу...»

Бог є Добрий

Бог є Добрий, тому будь-яке добро – є чудом Господнім…

«Де просто, там ангелів зі сто…»

Наше особисте – це не діло кожного. Вказати на це не грубість, а простосердя: «Це не ваша справа, але моя». Де просто, там ангелів зі сто…

Любов не гріх

Любов – не гріх. Гріх – нелюбовність…

Християнська мрія

Християнська мрія – це одного разу прокинутися вільним. У мене є мрія…

Ні за що не тримайся

Ні за що не тримайся, тоді тобі нічого буде втрачати. Просто віддайся силі, що визначає нашу долю...

Не втратити себе…

У натовпі люди втрачають себе. Не втрачає себе лише той, хто нічого не боїться. Благодать проганяє страх геть. Не втратити себе...

Золоте правило

Золоте правило. Якщо не знаєш як вчинити – постав Христа на своє місце і дій так, як би діяв Він...

Постав Христа на своє місце

Постав Христа на своє місце, і дій так, як би діяв Він. Не можеш – тоді дій так, як можеш, максимально наближаючись до цієї планки...

Про причину всіх бід

Причина всіх бід – недостача смирення. Немає смирення – нема благодаті; нема благодаті – немає добра. «Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать…» (Якова 4:6)

Бог осміяний бути не може

Що ми випромінюємо, те до себе й притягаємо. Смирення – це невипромінювання зла. «Не обманюйтеся, Бог осміяний бути не може. Бо що тільки людина посіє, те саме й пожне» (Гал.6:7). «А що вітер вони засівають, то бурю пожнуть…» (Ос.8:7)

До питання про праведність

До питання про праведність. Духовний не буде кричати: «Слава мені!», але: «Боже, будь милостивий до мене грішного...» (Від Луки 18:9-14)

Почни з себе

У гріхах суспільства винне саме суспільство, кожен із нас. Тут принцип черги. Ті, хто в хвості, кричать: «Більше кілограма в одні руки не давати!..» Ті ж, хто біля прилавка – мовчки пакують сумки. Це ті ж ми, тільки біля прилавка. Почни з себе...

Які ми, така і влада...

Не варто в усьому винити можновладців. Влада не з Марса до нас прилетіла. Які ми, така й влада...

А що, Бога немає?..

Частіше задавай собі питання: «А що, Бога немає?..» Особливо, коли загрожує небезпека...

В руки Твої, Господи!..

Частіше задавай собі питання: «А що, Бога немає?..» Якщо Бога немає – то який у всьому цьому сенс? А якщо Він є, – а Він є! – То зі мною нічого не станеться окрім того, на що є Його воля. Воля ж Його – добра. В руки Твої, Господи, віддаю дух, душу й тіло мої!..

Про дух розуміння

Дух розуміння дається смиренним серцем...

Змінити себе

Я не можу змінити світ – церкву, громаду, країну. Але я можу змінити себе. А змінивши себе – я зміню світ...

Дух Святий проганяє страх геть

«Досконала любов проганяє страх геть…» Досконалий один лише Бог. Дух Святий проганяє страх геть...

Змінити себе

Змінити себе – означає дозволити Богові себе змінити...

До питання про «надмірну емоційність»

Чи можуть зухвалість і хамство принести славу? На жаль, усього лиш неславу. Це до питання про «надмірну емоційність…»

Про спекуляцію на крові

Найбільш безчесний і недостойний вид спекуляції – спекуляція на крові. «І стали вони кликати голосом сильнішим, і кололися, за своїм звичаєм, мечами та ратищами, аж лилася з них кров…» (1Цар.18:28)

Про праведного царя

Не може бути праведний цар при неправедних князях і неправедному народі. Його або вб'ють, або зроблять таким самим, як і вони. Бог допускає нам ту владу, якої ми варті...

Як дерева обирали собі царя

Справжня еліта ніколи не прагнула до влади, лише «тернина й будяччя». (Див. притчу про те, як дерева обирали собі царя. Книга Суддів, 9:8-15…)

Не так страшний ворог зовнішній…

«Немає нічого назовні людини, що, увіходячи в неї, могло б опоганити її; що ж із неї виходить, те людину опоганює» (Мар.7:15). Те саме стосується й нації, і народу. Не так страшний ворог зовнішній – звичний виклик, який гуртує, посилює, удосконалює общину. Страшний ворог внутрішній – гординя, дикунство, моральний дух злоби, що зводить її зсередини. «Бо зсередини, із людського серця виходять лихі думки, розпуста, крадіж, душогубства, перелюби, здирства, лукавства, підступ, безстидства, завидющеє око, богозневага, гордощі, безум. Усе зле це виходить зсередини, і людину опоганює…» (Від Марка 7:14-23)

Про ненависть і свободу

Що спільного між праведністю та беззаконням? Яка спільність у свободи з ненавистю та насильством? І сатана прикидається ангелом світла. «Бо я свідчу їм, що вони мають ревність про Бога (прагнення до свободи), але не за розумом. Вони-бо, не розуміючи праведності Божої, і силкуючись поставити власну праведність, не покорились праведності Божій...» (Рим. 10:2,3)

«Благими намірами...»

Високі цілі не досягаються низькими методами. «Шлях грішників вимощений камінням, але на кінці його – прірва пекла» (Сирах 21:11). Благими намірами...

Корінь зла

Корінь всякого зла є гординя...

Хто винен, і що робити 

– Хто винен? 
– Ми самі... 
– У чому наша вина?
– Гординя...
– Що робити? 
– Смирятися... 
– З чого почати? 
– З покаяння…

Приклад, який дає надію

Зразком поєднання політики з високою етикою є боротьба індійського народу за власну незалежність (Махатма Ганді), також чорношкірих американців за свої права (Мартін Лютер Кінг). Гідний приклад перемоги духовної культури в новітній історії. Приклад, що подає надію...

Про релігію й політику

Релігія має бути поза політикою, як і медицина поза політикою. Одна лікує тіло, друга – покликана лікувати душу...

Церква не вчить, що робити…

Церква не вчить, що робити, церква вчить – як робити. Яка спільність у світла з темрявою? Що спільного між праведністю та беззаконням?..

«Не будь переможений злом…»

Зло не можна перемогти злом. Як темрява перемагається світлом, так і зло – перемагається добром...

Перемагай зло добром

Зло не може перемогти зло. Темрява не може здолати темряву. Сатана не може вигнати сатану. Диктатура не може привести до свободи...

І добре, і зле

Як добре, так і зле – з нашого серця. Тому й даний нам розум – як інструмент свідомого вибору...

Наша боротьба

Наша боротьба не проти крови і тіла, не проти партій і влад, але проти духів злоби піднебесних ненависті і гордині. Боротьба проти зла...

Divide et impera

Мета кожного супротивника – розкол, розбрат і розділення. Divide et impera, поділяй i володарюй. Найбільш болючі питання, зазвичай, це національне (мовне) та релігійне. Шукай, кому це вигідно. «По їхніх плодах ви пізнаєте їх…» (Матв.7:16)

Хто кому служить, той тому й раб

Так діють хижаки: полохають отару, намагаючись розбити, розділити її зсередини. Тоді вже беруть її всю. Страх – це найсильніша мотивація. Дивися, кому це вигідно – провокація, страшна картинка в твоїй голові. Бо хто кому служить, той тому й раб...

Блаженні миротворці

Пацифізм (від латинського pacificus – миротворчий; від pax – мир і facio – роблю) – це ідеологія раннього християнства, ідеологія Христа. Ідеологія непротивлення злу силою. Я не уявляю собі Ісуса Христа з автоматом Калашникова в руках...
Що стосується «захищати чи не захищати», то ключовий принцип православ'я – здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всьому навчить. Усе залежить від рівня, на якому ти знаходишся. На початковому рівні віри, цілком обмеженому, – людина з двох зол обирає менше (це і є стояти грудьми, відбивати, ратувати): «Питали ж його (Івана Хрестителя) вояки й говорили: А нам що робити? І він їм відповів: Нікого не кривдьте, ані не оскаржуйте фальшиво, удовольняйтесь платнею своєю…» (Від Луки 3:14). На вищих же рівнях духовності – із двох добр більше (тут ти вже повністю не від світу цього): «Не силою й не міццю, але тільки Моїм Духом, говорить Господь Саваоф…» (Зах. 4:6)
Питання не в тому, чи вірний сам пацифізм – питання в тому, чи доріс ти (суспільство, держава) до пацифізму першохристиянської церкви...

Людину будує культура

Людину будує культура, культуру будує духовність. Те саме стосується й нації, і держави…

Духовна сліпота

Духовна сліпота – це звинувачення усіх і вся, окрім самого себе. Духовне прозріння – це відчуття недосконалості власної…

Кесареве кесареві

Церква відокремлена від держави, і це правильно. Завдання священства не займатися політикою, але навчати політиків. Кесареве кесареві, а Богові Боже. «Моє Царство не із світу цього» (Іоан.18: 36). «Спостерігши ж Ісус, що вони мають замір прийти та забрати Його, щоб настановити царем, знов на гору пішов Сам один...» (Іоан.6: 15)

Три вищі мотивації буття

Прагнення до свободи закладене в нас Творцем. Свобода, пізнання і радість – три вищі мотивації буття...

Прагнення до свободи

Прагнення зовнішнього – до свободи зовнішньої, фізичної: від тюрми, від суми, від неволі. Прагнення душевного – до свободи душевної: думки, слова, совісті. Прагнення духовного – до свободи вищої, внутрішньої: до свободи духа. Те саме стосується й суспільства. Яке суспільство, таке й прагнення, така і свобода...

Три сходини свободи

Існує три сходини, три рівні свободи – тілесний, душевний i духовний. У кожного з них свої шляхи, свої засоби, свої аргументи. У першого – сила. У другого – слово. У третього – благодать...

Про свободу правдиву

Правдива свобода – свобода духовна, внутрішня…
«Як прокинувся ж сторож в'язничний, і побачив відчинені двері в'язниці, то витяг меча та й хотів себе вбити, мавши думку, що повтікали ув'язнені. А Павло скрикнув голосом гучним, говорячи: Не чини собі жодного зла, бо всі ми ось тут! Зажадавши ж той світла, ускочив, і тремтячий припав до Павла та до Сили. І вивів їх звідти й спитав: Добродії! Що треба робити мені, щоб спастися? А вони відказали: Віруй в Господа Ісуса, і будеш спасений ти сам та твій дім…» (Дії 16:25-31) 
«Хай кожен лишається в стані такому, в якому покликаний був. Чи покликаний був ти рабом? Не турбуйся про те. Але коли й можеш стати вільним (без крові, праведно, законно), то використай краще це. Бо покликаний в Господі раб – визволенець Господній; так само покликаний і визволенець – він раб Христа…» (1-е до коринфян 7:20-22)
«Полишіть ви оті ваші “народні бажання”. Хіба не бачите, що Господь виводить сліпого з села, щоб відкрить йому очі?..» (Григорій Сковорода)

Камо грядеши?

Праведність – це духовний прогрес, рух уперед. «Камо грядеши?..» Що для одного праведність – для іншого крок назад, і навпаки. Те ж стосується й різних етапів сходження. Що для мене сьогодні нечисте – вчора ще здавалося світлом праведності. І навпаки, що сьогодні праведність – завтра може з'явитися тьмою беззаконня. Камо грядеши...

Бо хіба ж виноград на тернині збирають…

Слід відрізняти живу любов до людей і скорботу від споглядання скорбот свого народу – від ненависті, фанатизму та жаги влади. «По їхніх плодах ви пізнаєте їх. Бо хіба ж виноград на тернині збирають, або фіґи із будяків?..» (Матв. 7:16)

Любов довготерпить

Церква вчить любити грішника, але ненавидіти гріх. Любов не судить, любов виправдовує... 
«Любов довготерпить, любов милосердствує, не заздрить, любов не величається, не надимається, не поводиться нечемно, не шукає свого, не рветься до гніву, не думає лихого, не радіє з неправди, але тішиться правдою, усе зносить, вірить у все, сподівається всього, усе терпить. Ніколи любов не перестає...» (1-е Коринфян 13:4-8)

Бог Той, Хто виправдує…

Бог Той, Хто виправдує – хто той, хто осуджує?.. «І підвівся Ісус, і нікого, крім жінки, не бачивши, промовив до неї: Де ж ті, жінко, що тебе оскаржали? Чи ніхто тебе не засудив?.. Не засуджую й Я тебе…» (Від Івана 8:10,11)

Чи може християнин займатися політикою?

Чи може християнин займатися політикою? Так само, як і бізнесом. Церква відокремлена від держави, але держава не відокремлена від церкви. Однак це не стосується духовенства. Завдання священика не займатися політикою, але навчати політиків. Священик той, хто повністю присвятив себе Богові...

Про роль священика

Роль священика (у т.ч. й капелана, у т.ч. й на війні) близька до ролі лікаря. Перший лікує тіло, другий – покликаний лікувати душу...

«Господи, дай їм Духа Твого Святого…»

Завдання Церкви не піднімати бойовий дух. Завдання Церкви – здобувати Дух Святий...

«Тож ідіть, і навчіть…»

Священик покликаний бути над сутичкою, поза політикою. Займаючи позицію однієї зі сторін, він неминуче втрачає довіру іншої. «Тож ідіть, і навчіть всі народи» (Матф.28:19). Тут наголос на слові «всі»...

Церква – не релігійно-політична організація

Церква – це не релігійно-політична організація, як це бачиться культовій «партії іродіан». Церква – це школа смиренномудрості і джерело благодаті. Здобудь Духа Святого, і Дух Святий навчить тебе любити і край твій, і народ…

«Оце Чоловік...»

Прийде час, і ви перестанете хворіти політикою. Станете громадянином неба. Навчитеся співстраждати людині. Оце Чоловік...

Просто відпусти себе

Просто відкрийся, просто довірся, просто віддайся. Просто відпусти себе і нічого не бійся. І мир Божий, що вищий від усякого розуму, відкриє тобі шлях і захистить тебе. Бог є, нас ведуть, і все буде добре...

Про дух православності

Православна громада є община, яка заховує в собі дух православності. Дух православності – це дух смиренномудрості. Містичний дух Східної Церкви…

Про «Церкву» і «церкву»

Де двоє чи троє в смиренні й любові зібрані – там і Христос, там і Церква. Де двоє чи троє в гордині та нелюбові пробувають – там вертеп розбійників. Хоч як би він там не називався…

Не все те золото, що блищить

Є «Церква» і «церква», «Релігія» і «релігія», «Християнство» і «християнство», «Віруючі» і «віруючі», «Православ'я» і «православ'я», «Священики» і «священики», десні вівці Христові і вовки в овечих шкурах. Не все те золото, що блищить. «Тож кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові…» (До римлян 14:12)

Шукайте духовних

Є «Церква» і «церква»,  «Релігія» і «релігія», «Християнство» і «християнство», «Віруючі» і «віруючі», «Православ'я» і «православ'я», «Священики» і «священики», десні вівці Христові і вовки в овечих шкурах. Не все те золото, що блищить. Шукайте духовних, шукайте смиренних, шукайте благодатних. Де двоє або троє в смиренні та любові перебувають – там і Христос, там і Церква...

Є «Церква» і «церква»

Не слід плутати Церкву з церковним фарисейством. Є «Церква» і «церква», «Релігія» і «релігія», «Християнство» і «християнство», «Віруючі» і «віруючі», «Православ'я» і «православ'я», «Священики» і «священики», десні вівці Христові і вовки в овечих шкурах. Не все те золото, що блищить. «Тому кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові…» (До римлян 14:12)

Мають нори лисиці…

«Мають нори лисиці (фарисейство, обрядовірство, догматизм традиційних конфесій), а гнізда небесні пташки (книжництво, менторство, буквалізм нетрадиційних), Син же Людський не має де й голови прихилити (а смиренню Христовому – як і правдивому, духовному розумінню, – на жаль, немає місця ні там, і ні там)...» (Від Матвія 8:20)

Про суть релігії

Слово «релігія» походить від латинського «ре» – відновлюю, і «ліга» – зв'язок. У точному розумінні релігія – це відновлення духовного зв'язку творіння з його Творцем. У цьому її суть. На жаль, часто це поняття ототожнюють лише з релігійною організацією – тією чи іншої релігійною деномінацією, конфесією...

Про завдання релігії

Релігія веде від зовнішнього до внутрішнього, від плотського до духовного. У цьому її завдання. Релігія вказує шлях...

Досвід дає силу...

Істинна релігія – це насамперед досвід. Колективний досвід віри. Досвід дає силу...

Колективний досвід віри

Колективний досвід віри – як уторована стезя. Він необхідний тому, хто йде, як свідчення вірного шляху. Як досвід чужих помилок, поразок та перемог. Як перевірка досвіду власного, попередження від зваби духовної. «Недостатньо одного свідка. При словах двох свідків, або при словах трьох свідків відбудеться [всяка] справа...» (Повт.19:15)

Істинне вчення – в нас

Всяке вчення/практика – для зовнішніх, тому що не спочатку духовне, але душевне. Істинне вчення – в нас. Пізнай себе, пізнай Бога в собі, і пробувай...

Про віру й релігію

Поняття «віра» і «релігія» часто протиставляються, іноді через незнання. Насправді термін «релігія», в суб'єктивно-особистісному значенні, і розуміється як індивідуальна «віра», «релігійність». В об'єктивно-загальному, в якості інституційного явища – як «віросповідання», «богошанування», «конфесія»...

Немає Бога православного, католицького або протестантського

Немає Бога православного, католицького або протестантського, так само як християнського, ісламського а чи буддистського. Є один Бог, ім'я Якого Любов, і один шлях до Нього – шлях смирення, або невипромінювання зла. 
Як мені бачиться, в істинному православ'ї найбільш повно зберігається Вчення і Шлях. Дійсне православ'я – це дух смиренномудрості і містичний досвід Східної Церкви. Однак це не означає, що всі інші дороги не ведуть на гору...

Хтось десь засвідчив був

Хтось десь засвідчив був, кажучи: Християни не діляться на конфесії, вчення, деномінації і секти. Вони діляться на народжених згори і на плотських, – а плотські діляться на конфесії, вчення, деномінації і секти. «Бо коли хто каже: Я ж Павлів, а інший: Я Аполлосів, то чи ж ви не тілесні?..» (1Кор.3:4)

Вершина об'єднує всіх

Ті, що сходять на вершину, далекі один від одного лише біля підніжжя гори. Чим вище до вершини, тим вони ближче. Вершина об'єднує всіх...

Про духовні практики

Про релігію слід судити за її найвищими духовними проявами. В буддизмі це дзен. В індуїзмі йога. В ісламі суфізм. У православ'ї – це ісихазм...

Релігія майбутнього

Релігія потрібна для того, аби звільнитися від будь-якої релігії. Бо не перше духовне, але звичайне, а потім духовне. Релігія майбутнього є релігія Духа...

Немає Бога московського, київського або китайського

Немає Бога московського, київського або китайського. Є один Бог, ім'я Якого Любов, і один шлях до Нього – шлях смирення, або невипромінювання зла...

Немає Бога російського, українського або китайського

Немає Бога російського, українського або китайського. Є один Бог, ім'я Якого Любов, і один шлях до Нього – шлях смирення, або ж невипромінювання зла...

Немає Бога єврейського, українського чи китайського

Немає Бога єврейського, українського чи китайського. Є один Бог, ім'я Якого Любов, і один шлях до Нього – шлях смирення, або невипромінювання зла...

Немає Церкви російської, української або китайської

Немає Церкви російської, української або китайської. Є Церква Христова в Росії, в Україні, або в Китаї...

Немає Церкви української, російської або китайської

Немає Церкви української, російської або китайської. Є Церква Христова в Україні, в Росії, або в Китаї...

Про витоки

Про витоки. Дивним чином в мені поєдналися схід і захід. Мій давній прабатько, козак Ведмеденко, був вільним запорожцем на Січі. По матері рід – з Полтавщини, по батькові – з волинського полісся. Степ і ліс, простір і келія, небо і тінява, вітер і тиша, козацька дума і лісова пісня. Бунтівний дух свободи і містика тихого споглядання… Інколи вони суперечать одне одному, інколи ж – доповнюють, утворюючи саме ту духовну суміш, що, з волі Божої, стала виявом мого служіння…

Коли прийде Син Людський

Коли прийде Син Людський у славі і всі святі ангели з Ним, і сяде на престолі судити всі народи, то не буде ділити їх ні на релігії, ні на конфесії, ні на патріархати. І не скаже: ось, православні – ставайте праворуч, католики – ліворуч; протестанти – в ту сторону, мусульмани – в іншу; буддисти – туди, даосисти – сюди. Всього лише дві групи, дві віри, дві категорії: «овни» і «козлища». Милосердні (тут смирення й любов) – і ті, що вчинили запеклими свої серця (гординя і нелюбовність)...

Багато покликаних, та мало обраних

Милосердя є смирення й любов. Багато покликаних, та мало обраних; багато віруючих, та мало вірних. Вірних – сиріч смиренних. «Так будуть останні першими, а перші останніми, бо багато покликаних, та обраних мало...» (Матф.20:16)

Бог же гордим противиться

«Чи віруєш ти, що Бог один? Добре робиш! Та й демони вірують, і тремтять» (Якова 2:19). Спасає не просто віра – спасає віра смиренна. І біси вірують, та не смиряються. Бог же гордим противиться, а смиренним дає благодать...

І біси вірують, але тремтять

І біси вірують в Христа, але тремтять: від страху, гніву, образи, бажань та пристрастей (від емоцій). Смирення і є істинна віра, бо Христос – це Смирення...

Я проповідую Христа смиренного

Я проповідую Христа смиренного. Для віруючих спокуса, для невіруючих глупота. Ім'я Отця – Любов. Ім'я Сина – Смирення. Бог Дух Святий – Дух Смирення й Любові...

Дайте місце Духу Святому...

Наша біда насамперед не зовнішня, але внутрішня. Проблема в нас самих. В наших серцях немає місця Духу Святому, але панує дух ненависті і гордині, насильства і користолюбства, заздрості і зарозумілості, ремствування і недогоди, лінивства і лукавства, неправди і лицемірства. Звідси жадібність, корупція, беззаконня, безкарність, сила і сваволя можновладців. Звідси протест, обурення, бунт, революції, майдани і антимайдани. Звідси екстремізм, сепаратизм, війни кланові, політичні, громадянські, зовнішні, гібридні і фронтальні... Звідси, із серця біда...
Зупиніться на шляхах своїх. Оберніться в себе. Дайте місце Духу Святому, і Дух Святий вас усього навчить. Дайте місце Духу...

Про смирення

Шлях смирення серця (невипромінювання зла) було явлено Ісусом Христом понад дві тисячі років тому. Сьогодні ми майже втратили розуміння суті цього поняття: «смирення Христове», і плутаємо його з рабською покірністю чи злочинною бездіяльністю, з ганебним догідництвом чи низькопоклонством, з холодною байдужістю чи святенницькою єлейністю. Ні ж бо!
Смирення – це пошук миру.
Смирення – це внутрішня доброта.
Смирення – це активна життєва позиція, а не опущення рук.
Смирення – це не погодження зі злом або життєвими труднощами. Смиренно можна, а часто й просто необхідно сказати – «ні!»
Смирення – це прийняти (не погодитися, а саме прийняти) ближнього свого та обставини свого життя такими, які вони є: без гніву й роздратування, без страху й тривоги, без гордощів і образи. З миром.
Неважливо, що тебе оточує, важливо, як ти до цього ставишся. У нас виникли проблеми? – давайте повернемося до них обличчям. Роби, що належить, і хай буде, що буде; на волю Божу – ось головний принцип смирення. «Смиренням перемагай ворогів», – навчає старець Силуан. «Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать...» (Як.4:6)

Бог знає Своїх

Десні вівці Христові є в усіх дворах. Бог знає Своїх, і Свої Його знають...

Десні вівці Христові

Десні вівці Христові є в усіх дворах. Як і вовки в овечих шкурах...

Про істинну віру

Істинна віра є віра смиренна, що чинна любов'ю...

Велика розпусниця

На жаль, більшість номінальних церков сьогодні – це релігійно-політичні організації вдень, і політично-релігійні вночі. Церква ж є установлення духовне, і сфера її інтересів – духовність. Завдання Церкви – не релігійний супровід тієї чи іншої політичної партії або сили (системи), але спасіння душ людських.
«І прийшов один із семи Анголів, що мають сім чаш, і говорив зо мною, кажучи: Підійди, я покажу тобі засудження великої розпусниці (номінальна церква, релігія, церква наших днів), що сидить над багатьма водами («води» – суть вчення та догми, також племена і народи).
З нею розпусту чинили земні царі (політика, можновладці), і вином розпусти її впивались мешканці землі (тут душевні, плотські, дольні).
І в дусі повів він мене на пустиню (пустеля бездуховності книжницької та фарисейської). І побачив я жінку (церкву номінальну), що сиділа (ствердилася) на червоній звірині (в системі насильства), переповненій іменами богозневажними (якими сповнена історія), яка мала сім голів і десять рогів (що протистоїть Закону Божому, Десяти Заповідям, вченню смирення й любові).
А жінка була одягнена в порфіру й кармазин (агресія, лжеправедність світська, кров'яна), і приоздоблена золотом і дорогоцінним камінням та перлами (цінності світу цього, сліпа віра, обрядовір'я, догматизм). У руці своїй мала вона золоту чашу (серця, віра, довіра людей), повну гидоти та нечести розпусти її.
А на чолі її було написане ім'я, таємниця (лише для неї, бо ж не дивиться в дзеркало Закону): Великий Вавилон (змішання чистого і нечистого, святого і не святого), мати розпусти й гидоти землі.
І бачив я жінку, п'яну від крови святих і від крови мучеників Ісусових (духовних, смиренних, віруючих і вірних), і, бачивши її, дивувався я дивом великим…» (Об.17:1-6)

«І спочив Єлисей, і поховали його…»

Не справа пророка істини вчити кесаря стріляти з лука. Хіба що тільки в землю, як Єлисей. Та й то, не покладаючи руки свої на руки цареві, інакше помре: «І спочив Єлисей, і поховали його…» (2Цар.13:14-20)

Ось це й проповідую…

Ціль життя християнського – здобуття Духа Святого. Ось це й проповідую: шлях і засоби спасіння. «Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всьому навчить...» (Преподобний Серафим Саровський)

З душпастирської практики

З душпастирської практики:
– Мій чоловік грубий, ледачий, самозакоханий егоїст – п'є, курить, дивиться на сторону, сім'єю не цікавиться. Хочу розлучитися...
– Навіщо ж ти виходила за нього заміж? Адже ніхто не силував.
– А він тоді таким не був...
– І скільки ви разом?
– Десять років уже...
– Виходить, десять років тому свекруха вручила тобі доброго чоловіка. Що ж ти зробила з ним за ці десять років?..

Моя область – сфера духовності

Я священик. Моя область – сфера духовності. «Бо уста священика знання стережуть та закона шукають із уст його, бо він ангол Господа Саваофа...» (Мал.2:7)

Бути не від світу цього

«Не любіть світу, ані того, що в світі. Коли любить хто світ, у тім немає любови Отцівської» (1Iван.2:15). «Коли б ви зо світу були, то своє світ любив би. А що ви не зо світу, але Я вас зо світу обрав, тому світ вас ненавидить» (Iван.15:19). Бути не від світу цього – це страва тверда...

Слабого у вірі приймайте, але не для суперечок про погляди

Я можу лише пояснити свою позицію (позицію Церкви). Зрозуміти ж, а тим більше прийняти її за когось, я не в силах, як і він за мене. Сказано: «Слабого у вірі приймайте, але не для суперечок про погляди. Хай кожен за власною думкою тримається свого переконання» (До Римлян 14:1-5). «Коли ж хто сперечатися хоче, ми такого звичаю не маємо, ані Церкви Божі» (1-е до коринтян 11:16). Тому й не вбачаю сенсу в такого роду дискусіях. «Ніщо так не вгашає дух, як багатослівність», – навчає преподобний Антоній Великий…

«Рабство» в Біблії означає приналежність

Рабство в Біблії означає приналежність: хто кому служить, той тому й «раб». Служиш добру – раб добра; служиш гріху – раб гріха. Це й духовний символ самозречення: «А Марія промовила: Я ж Господня раба: хай буде мені згідно з словом твоїм...» (Від Луки 1:38)

Про ідеологію комунізму

Ідеологія комунізму визначає, по суті, вірну мету: царство рівності і свободи, любові і соціальної справедливості (див. Ісая 65:17-25). І проблема тут навіть не в атеїзмі, бо Бог і є Любов. Комунізм від початку вказує невірний шлях досягнення поставленої мети – шлях диктатури. Перевага матеріальних інтересів над духовними, шлях насильства й гордині не можуть привести до любові досконалої – це під силу лише благодаті смирення. Добро, яке недобре робиться, не є добро. Це шлях в нікуди. Лукава дорога до пекла, що власне й підтвердила наша новітня історія...

Три правила екзегетики

При трактуванні священних текстів слід пам’ятати три правила екзегетики (науки про тлумачення Біблії): (1) не виривати вірш із контексту, (2) використовувати паралельні місця і (3) зважати на особливості історичної доби, коли писалися означені тексти…

Море можна і в човні переплисти…

Море можна і в човні переплисти, але на кораблі краще. Хату можна й лозинкою підмести, але віником краще. Відро можна і пальцем понести, але рукою – краще… 
«Бо де двоє чи троє зібрані в Моє ім'я, там Я серед них» (Від Матвія, 18.20).
«Не кидаймо збору свого, як то звичай у деяких, але заохочуймося, і тим більше, скільки більше ви бачите, що зближається день той» (Євр.10:25).
«І на скелі оцій побудую Я Церкву Свою, і сили адові не переможуть її…» (Матв.16:18)

І це все вам додасться...

Якщо у вас, або у вашій сім'ї виникли проблеми – почніть із себе. Собою займіться. Сенс життя – вдосконалення духа. І це все вам додасться... 

В Біблії немає протиріч

В Біблії немає протиріч. Просто її слід трактувати в Дусі й по духу. Те саме стосується й інших сакральних текстів. Буква вбиває...

Буква вбиває

Біблію слід трактувати в Дусі й по духу, або взагалі не трактувати. Це ж стосується й інших сакральних текстів. Буква вбиває – дух оживляє... 

Чотири рівні розуміння

Я розглядаю Біблію як книгу чотиривимірну, що має чотири рівні розуміння:
 1. Буквально-історичний.
 2. Морально-етичний.
 3. Духовно-символічний.
 4. Містичний зміст.
Містичний – в значенні таємний, внутрішній, який оповідає про внутрішній духовний досвід...

В дусі й по духу

Біблію, як і інші сакральні тексти, слід трактувати в дусі й по духу. Не відкидаючи і букви там, де вона не суперечить духу та здоровому глузду...

Розмова духовного з душевним

Розмова духовного з душевним – діалог ластівки і крота, не варто й починати. Не тому, що один хороший, а інший поганий. Тому, що різні... 

Де двоє або троє…

Церква Христова – поняття не географічне, але духовне. Де двоє або троє в ім'я Господнє – в ім'я смирення й любові зібрані, – там і Христос. Там і Церква...

Про дух сектантства

Перефразовуючи Маяковського: Ми говоримо – РПЦ (УПЦ МП), маємо на увазі – православ'я; ми говоримо – православ'я, маємо на увазі – РПЦ (УПЦ МП). Не все того світла, що в патріаршому віконці... 

Парадокс розколу

Коли читаємо про розкол – у апостолів, святих отців, – то мова тут не про конфесію, не про ту чи іншу релігійну деномінацію, не про канцелярію мова. Мова про Тіло Христове. Про Вселенську Церкву, за визначенням Єдину, Святу, Соборну і Апостольську. Засновану на камені віри смиренної, що чинна любов'ю. Єдину в Дусі, святу в посвяченні, соборну по влаштуванню і апостольську по наступності. Мова про відкол, власне…

В єдину, соборну…

Принцип соборного єднання Церкви викладений ще блаженним Августином: «В головному – єдність, у спірному – свобода, і в усьому – любов...» На Першому Вселенському соборі, який прийняв православний Символ Віри, було представлено близько ста незалежних (автокефальних) церков. На жаль, номінальне православ'я сьогодні лише декларує принцип соборності, виражений у Символі віри, – насправді ж повністю перейшовши до патріархальної форми церковного управління...

Де двоє чи троє…

Господь не там, де дві чи три тисячі (десятка, сотні тисяч, мільйона), а де двоє чи троє в Ім’я Його. «Бо де двоє чи троє в Ім'я Моє зібрані, там Я серед них…» (Матв.18:20)

Не лякайся, черідко мала…

Чим менша сім'я, тим більше в ній ладу. Чим менша громада (церковна, єпархіальна, парафіяльна), тим менше в ній суєти і більше благодаті. Христос там, де двоє чи троє в ім'я Його. «Не лякайся, черідко мала, бо сподобалося Отцю вашому дати вам Царство...» (Лук.12:32)

Співпраця індивідуального его з колективним

Співпраця індивідуального его з колективним (егрегором) – національним (державним), клановим, релігійним, – прямо підсилює його, протистоячи духовному діянню. «Полишіть ви оті ваші “народні бажання”. Хіба не бачите, що Господь виводить сліпого з села, щоб відкрить йому очі?..» (Григорій Сковорода)

Єднання в Дусі

Правдиве єднання не кровне, і не адміністративне. Правдиве єднання – духовне. Єднання в Дусі...

Наше служіння – не приріст громадами і церквами

Наше служіння – не приріст громадами і церквами, в яких дух гордині перебуває (егрегор, колективне его), але збереження вогню...
«Зараз ми бачимо, як Бог збирає людей персональними повістками, подібно до того, як розсилають такі повістки військовозобов'язаним перед початком війни. Бог робить це для того, щоб щось збереглося, для того, щоб урятувалося Його створіння» (Старець Паїсій Святогорець).
«А Мелхиседек, цар Салиму (Господь), виніс хліб та вино (теорія і практика спасіння). А він був священик Бога Всевишнього. І поблагословив він його (на служіння, на збереження віри), та й промовив: Благословенний Аврам від Бога Всевишнього, що створив небо й землю» (Бут.14:18,19).
«Де двоє або троє зібрані в моє ім'я, там Я серед них» (Матв.18:20).
«Не лякайся, черідко мала, бо сподобалося Отцю вашому дати вам Царство...» (Лук.12:32)

Усе повертається на кола свої

Юдеї досі вважають Ісуса Христа відступником, що створив свою власну релігію, «маргінальну секту». Усе повертається на кола свої. З'явись Він знову – знов був би «розкольником», «єретиком» і «сектантом»…

Ревна, заклята, вічна… 

Спостерігаючи всю цю ревну, закляту, вічну метушню «сліпих вождів сліпих» навколо форми і букви сповідання – канонів, обрядів, традицій і церемоній, – мимоволі згадуєш Христа. З'явись Він знову – знов був би «розкольником», «єретиком» і «сектантом»…

«Бо мусять між вами і поділи бути…»

Христа за життя іменували «розкольником», «єретиком» і «сектантом». Прогрес, у т.ч. й духовний, рухають саме «розкольники», «єретики» і «сектанти»…
«Бо мусять між вами і поділи бути (буквально – «єресі», див. грецький лексикон Стронга /с/ Bob Jones University), щоб відкрились між вами досвідчені» (1-е до Коринтян 11:19).
«Але признаюсь тобі, що в дорозі оцій, яку звуть вони єрессю (друге значення даного слова – «сектантською». – О.В.), я Богові отців служу так, що вірую всьому, що в Законі й у Пророків написане» (Дії 24:14).
«Ми переконались, що цей чоловік (Павло. – О.В.) то зараза, і що він колотнечу викликує між усіма юдеями в цілому світі, і що він провідник Назорейської єресі («секти». – О.В.)» (Дії 24: 5).
«Але прагнемо ми, щоб почути від тебе, яку думку ти маєш, бо відомо про секту цю нам (знову те ж слово, що перекладається одночасно і як «єресь», і як «секта», і як «учення». – О.В.), що їй скрізь спротивляються...» (Дії 28:22)

«Від спокус горе світові…»

Від спокус горе світові. На жаль, для когось сам факт нашого існування – це вже спокуса. «Ось, призначений Цей багатьом на падіння й уставання в Ізраїлі, і на знак сперечання... щоб відкрились думки сердець багатьох...» (Від Луки 2:34,35)

Так, я рівняюся на Христа

Так, я рівняюся на Христа. Надто багато хто сьогодні рівняються на Юду...

Про люстрацію

Люстрація – від лат. lustratio – очищення, жертвопринесення. Сказав Господь: «І чого в оці брата свого ти заскалку бачиш, колоди ж у власному оці не чуєш? Або як ти скажеш до брата свого: Давай вийму я заскалку з ока твого, коли он колода у власному оці? Лицеміре, вийми перше колоду із власного ока, а потім побачиш, як вийняти заскалку з ока брата твого…» (Матв.7:3-5). Правдива люстрація – це насамперед самолюстрація. Почни з себе…

Про поховання самогубців

Відспівувати самогубців забороняє не Церква свята православна – в ній Дух Святий любові, смирення, свободи перебуває. Забороняють церковні ієрархи – та й то не всі, і не завжди. Чим ширше серце, тим ширше застосовується й принцип церковної ікономії. Скажімо, сина Валерія Золотухіна, який покінчив життя самогубством, відспівував його брат-священик з благословення патріарха Алексія II.
Молитися за нещасних забороняє гординя людська – бажання всістися в Божому храмі як Бог, і за Бога себе видавати. «Хто ти, що судиш чужого раба?..» – питає апостол Павло. Звідки знаєш, хула це на Духа Святого (нерозкаяний гріх), а може щось інше – помутніння розуму, хвороба, спокуса, та просто страх або неміч людська?..
Церква вчить любити грішника, але ненавидіти гріх. Почім знаєш? Може, подібно розбійнику, розіп'ятому по правиці Ісуса, він в останню секунду – серцем своїм – покаявся? Та й хто забороняє укласти окреме чинопослідування на такий ось випадок?..
Що стосується святих подвижників віри, то показовою тут є молитва за самогубців преподобного Льва Оптинського. На підставі цієї молитви Господь благословив і мені, недостойному, укласти чин похорону самовбивць...

Про безкровну жертву

Чи приносити безкровну жертву (молитву милості, умилостивлюючу жертву смирення й любові) за нехрещених і невоцерковлених, упалих і відпалих, невірних і зловірних?.. Постав Христа на своє місце, і дій так, як би діяв Він. Безкровна жертва приноситься за всіх, за кого Христос приніс був жертву хресну, викупну, кровну...

Про церковну ікономію

Ікономія – грец. oikonomia (мистецтво управління домом, домоуправління, домобудівництво, від oikos – дім, і nomos – закон) – це принцип вирішення церковних питань з позиції практичної користі, зручності і поблажливості. Це позиція милосердя, невимогливості до людських немочей і слабостей в церковно-практичних та пастирських питаннях. Це той спосіб ставлення до вчинків християн, коли сенс пастирської дії переноситься на можливі наслідки, і заради їх виправлення пом'якшується, або й скасовується єпитимія за провину. Це можливість приймати рішення, що порушує букву церковного канону, але не суперечить духові. Це святий принцип переважання духу над буквою, змісту над формою, віри над обрядом. Це прийняття компромісів і до тих, часто заплутаних історичних і церковних ситуацій, які склалися у зв'язку з нашою гріховною людською природою.
Так, заради невіруючого, інославного, іновірного чоловіка, який не бажає вступати в церковний шлюб з християнкою, остання, яка живе з ним заради любові, не звинувачується у гріху. Або солдату, який іде на війну, може бути дозволено обвінчатися навіть під час Великого посту. Часто священик по відношенню до деяких грішників не застосовує строгих церковних канонів, за якими їх слід відлучити від причастя на багато років. (Наприклад, за вбивство відлучають від причастя на 20 років, за перелюбство на 15 років, за блуд – на 7 років). Священик застосовує церковну ікономію до такого грішника виходячи з конкретної духовної та церковної ситуації, в якій той перебуває. А іноді навпаки – слід застосувати строгість, щоб спонукати людину до каяття, і відрізати шлях до гріха.
У загальній практиці Церкви ікономія – це незастосування канону або дисциплінарного правила там, де його наполегливе застосування суперечило б духу Святого Письма і Священного Передання – духу смирення й любові; могло б викликати спокусу або новий гріх. Принцип ікономії оберігає Церкву від книжництва і фарисейства, сектантства і мракобісся (обскурантизму), клікушества і фанатизму. За визначенням архієпископа Іоанна Сан-Франциського – від духу душевної (не духовної) ревності, від дотримання чистоти віри при втраті глибини її, від раціоналізації віри і втрати любові...

Я священик. Моє – кликати до благодаті

Я священик. Моє – кликати до благодаті. «Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе усьому навчить...» (Преподобний Серафим Саровський)

Смирення – це стан душі

Смирення, як і любов, це не вузько направлений ліхтарик. Воно подібне до сонця, що сходить і над добрими, і над злими. Смирення – це спосіб життя і стан душі...

Про «самовільну смиренномудрість»

«Самовільна смиренномудрість» («удавана покора», Кол.2:18) є смиренномудрість фальшива, лицемірна, напоказ. Зваба марнославства, надимання тілесним розумом. Та, про яку Господь: «Горе вам, книжники та фарисеї, лицеміри, що подібні до гробів побілених, які гарними (смиренними. – О.В.) зверху здаються, а всередині повні трупних кісток та всякої нечистости. Так і ви, назовні здаєтеся людям за праведних, а всередині повні лицемірства та беззаконня...» (Матф.23:27,28)

Де смирення, там і свобода

Де смирення – там і Христос. Де Христос – там і благодать. Де благодать – там і свобода...

Отець – Син – Дух

Христос є шлях, і істина, і життя. Ім'я Отця – Любов. Ім'я Сина – Смирення. Бог Дух Святий – Дух Смирення й Любові. До Отця – через Сина – Духом Святим. До любові досконалої – через смирення серця – божественною благодаттю...

«Страва тверда»

Чи Христос про зовнішнє проповідував? Чи обіцяв Він нам мир, щастя, благополуччя у світі цьому лукавому й перелюбному? Чи не Його це слова: «Страждання зазнаєте в світі, але будьте відважні: Я світ переміг» (Від Івана 16:33)? Чи не Його: «Мир Свій вам даю! Я даю вам не так, як дає світ. Серце ваше нехай не тривожиться, ані не лякається» (Від Івана 14:27)? Воістину, «будуть дивитися, і не бачити, слухати, і не розуміти». Це «страва тверда». Для дорослих...

Благодать пізнається лише досвідно

Благодать пізнається лише досвідно. Дух Святий діє відчутно – як певне духовне відчуття, як внутрішнє світло, як особливе, божественне відання...

Людина духовна

Людина духовна не від світу цього. На неї впливає не політика, на неї впливає благодать…

Що є істина?..

Істина є таємниця, захована від віків і поколінь, а тепер виявлена Його святим, а вона: Христос (Бог) в нас, надія слави. Істина не в світі, істина в серці. Пізнай себе…

Завдання релігії

Більшість людей шукають не істини, але чудес і знамень. Завдання релігії через таїнства (знамення) – привести їх до істини самопізнання...

Підсумок усього почутого

Підсумок усього почутого: Пізнай себе, пізнай Бога в собі, і пробувай...

Пізнай себе, пізнай Бога в собі, і пробувай…

Пізнай себе, пізнай Бога в собі, і пробувай. Вища сила діятиме в тобі, і через тебе. Це називається водимістю Духом...

Близький до тебе Господь

Близький до тебе Господь – Він у слові Своїм, і в серці твоїм. «Бо ось, Царство Боже всередині вас є» (Від Луки 17:21). А де Царство, там і Цар. Пізнай себе...

Сльози розчулення

Благодать проявляється насамперед як духовне відчуття розчулення. Сльози розчулення – вірна ознака присутності в нас Святого Духа Божого...

Про медитацію

Що стосується медитації (лат. meditatio – дія ума, часто перекладається як «міркування»), то в православ'ї немає такого терміну. Однак це не означає, що духовна практика концентрації ума, розширення або поглиблення свідомості (одкровення серця) та звільнення (просвітлення, молитви) духа чужа Східній Церкві. У нас таке умно-сердечне діяння називається ісихазмом – безмовністю внутрішнього споглядання, методом священної молитви і уваги. Власне, концентрація і очищення ума – зібрання ума в словах молитви (Ісусової), відсічення або неприйняття помислів, – це і є «медитація». Умне діяння. Перший крок духовної практики ісихазму. «Хто одного разу назавжди присвятив себе Богові, той проводить життя в упокоєнні ума...» (Св. Ісак Сирійський)

Медитація і молитва

Молитва – це одкровення (концентрація) серця, діяння сердечне. Медитація – це одкровення (концентрація) ума, діяння умне...

У кожного своя міра

Східній Церкві далекий західний (у т.ч. протестантський) раціоналізм: «Як діяти правовірному католику (адвентисту, баптисту, п'ятидесятнику) в тій чи іншій конкретній ситуації...» Православ'я ірраціональне по суті: «Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всього навчить» (Преподобний Серафим Саровський). У кожного своя міра. «Хто може вмістити, хай вмістить...» (Від Матвія 19:12) 

Ісихазм

Ісихазм (грец. – «безмовність») – метод священної молитви і уваги, духовна практика Східної Церкви. Смирення серця. Безмовність ума. Внутрішнє споглядання. Священна молитва духа… «Кожного часу моліться духом, а для того пильнуйте з повною витривалістю» (Еф.6:18). «Над усе, що лише стережеться, серце своє стережи, бо з нього походить життя...» (Пр.4:23)

Досвід божественної реальності. Ісихазм

Ісихазм Східної Церкви відрізняється від інших духовно-містичних практик тим, що зберігає у вищому духовному стані богоспілкування/єднання/буття індивідуально-особисту ідентичність (форму). Тут не повне розчинення в порожнечі, не без’якісне буття, яке не відрізняється від небуття (нірвана), не втрата свого істинного «я», – але саме богоєднання. Обоження. Містичний досвід божественної реальності. Незлитне і нероздільне з’єднання з Творцем…

Церква і світ

Завдання Церкви – кликати світ до людяності та миру (смирення). Кликати до спасіння…

Наша боротьба – зі злом

Ми не маємо боротьби проти крови та тіла, але проти початків, проти влади, проти світоправителів цієї темряви, проти піднебесних духів злоби (Еф.6:12). Зло не має національності. Наша боротьба – зі злом вселенським…

У всьому потрібен навик

В усьому потрібен навик, так само й в духовному робленні. В ісихазмі – це навик священної молитви (духа) й уваги. Особливо уваги...

Серце православ'я

Ісихазм – це серце православ'я. Серце, яке сьогодні, на жаль, майже не б'ється...

Про молитву Ісусову

Молитва Ісусова не лише збирає (направляє) ум (свідомість) для входження в серце. Вона допомагає зберегти ум і духовне відчуття в серці і в період духовного охолодження...

Про мовчання розуму (ума)

Щоб досягти мовчання розуму (ума) – слід або зупинити мисль, або піти за мисль...

Мисль зупиняється на рівні помислів…

Мисль зупиняється на рівні помислів. Гріх зупиняється на рівні прираження...

Про помисли і прираження гріха

Помисел – це коли думка (мисль) іще тільки формується, аби зринути. Прираження (підступ) – це коли бажання (гріх) іще тільки підступає, аби вразити...

Терпеливість в Дусі

Вищою формою творчості є творчість духовна. Вищою формою мистецтва є мистецтво духовного діяння. Вищою формою терпеливості – є терпеливість в Дусі...

Премудрість проста

Щоб пізнати себе, потрібно заспокоїтися, і перестати розмовляти з самим собою. Премудрість проста...

Між вдихом і видихом

Вдихни, і зупини подих. Момент між вдихом і видихом – це і є ти...

Вдих – зупинка – видих…

Вдих – зупинка – видих. Думка – зупинка – наступна думка. Бажання – зупинка – нове бажання. Зупинка і є просвітлення...

Про молитву

Молитва уст взагалі не молитва. Молитва розуму, коли думаєш про те, про що молишся, – усього лише напівмолитва. Справжньою є молитва серця – коли серце зігрілося, і тепло до Бога промовляє…

Молитва означає зв'язок

Молитва означає зв'язок. Духовний зв'язок людини із Богом...

Молитва – це початок всього

Молитва – це початок всього. Духовний магніт серця. Внутрішня богоспрямованість. «Безодня безодню прикликає шумом водоспадів Твоїх…» (Псалми 41:8)

Матір чеснот

Молитва є початок всього. Матір чеснот. Устремління серця свого до Бога…

Від молитви серця ще ніхто не пошкодився

Від молитви серця (духа) ще ніхто не пошкодився. Пошкоджуються від молитви не духовної, але душевної (розуму): коли лукавлять душею, або ж практикують її нерозумно...

У кожного своя правда

У кожного своя правда – істина ж єдина, як єдиний Господь. Правда Божа і є істина…
«І звів я очі свої та й побачив…» (Зах.5:9)

Ви хочете почути істину...

Ви хочете почути істину… Ви готові її почути? Ви готові до того, що істина не від світу цього?..

Я проповідую Істину...

У кожного своя правда. Я проповідую Істину...

Чим відрізняється правда від істини

Правда від істини відрізняється тим, що правда завжди суб'єктивна, істина ж – завжди об'єктивна. Правда – це суб'єктивна істина...

Істина в єдиному слові

Істина в єдиному слові – Возлюби. Возлюби, а для цього смирись, а отже прийми ближнього свого та обставини свого життя такими, які вони є – без гніву й роздратування, без страху й тривоги, без гордощів та образи. З миром...

Возлюби, а для цього смирись

Істина в єдиному слові – Возлюби. Возлюби, а для цього смирись. Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать (любові)... (Як.4:6)

Любов – це стан душі

Любов – це не вузько направлений ліхтарик. Вона подібна до сонця, що сходить і над добрими, і над злими. Любов це дія благодаті. Любов – це стан душі… 

Драбина в небо

До любові досконалої іще слід дорости, смирення ж – доступне кожному. Смирення і є драбина в небо...

Всі проповідують ціль, ніхто не проповідує шлях

Всі проповідують ціль – мало хто проповідує шлях. Я проповідую шлях. Шлях смирення серця...

Не благословляйте, але проклинайте…

Не справа пророка істини учити кесаря стріляти з лука, хіба що тільки в землю, як Єлисей. Та й то, не покладаючи руки свої на руки царя. Нагодувати голодного, зігріти холодного, молитися за країну свою, «за владу, військо і всю людність її», і благословляти війни – це не одне і те ж. Тут з точністю до навпаки: «Не благословляйте, але проклинайте»... «Тоді Він відповість їм і скаже: Поправді кажу вам: чого тільки одному з найменших цих ви не вчинили, Мені не вчинили!..» (Матв.25:45)

Ворог не в Києві, і не в Москві…

Ворог не в Києві, і не в Москві. Ворог в наших серцях. Гординя самості… «І вороги чоловікові – домашні його…» (Матв.10:36)

Всі проповідують Христа як особистість

Багато хто проповідують Христа як особистість, мало хто проповідує Христа як шлях. Я проповідую Христа як шлях. Шлях смирення (одкровення) серця. Шлях здобуття благодаті...

Христос є Шлях

Христос є Шлях. Шлях смирення, або одкровення серця... «Візьміть на себе ярмо Моє, і навчіться від Мене, бо Я лагідний і смиренний серцем, і знайдете спокій душам вашим...» (Матв.11:29)

Шлях істини

Христос є шлях, і істина, і життя. Шлях істини, що веде в життя вічне...

Що є істина?

Що є істина?.. Істина – це смирення. Реалізація Шляху…

Істина – це реалізація Шляху

Істина – це реалізація Шляху. «Я є шлях, і істина, і життя...» (Іоан.14:6)

Шлях і Істина – одне

Практика без теорії сліпа, теорія без практики мертва. Як живий Господь: Шлях і Істина – одне. «Я і Отець, Ми одне...» (Від Івана 10:30)

Про шлях і про істину

Кажучи про шлях і про істину, ми говоримо про шлях і про ціль. «Бог є істина» (Іер.10:10). В абсолютному значенні ця ціль безкінечна, а отже недосяжна. Тут недосяжна – не означає помилкова. Божественна істина є смирення, реалізація шляху. Вічне пізнання. Вічне наближення. Вічне вдосконалення в Бозі...

Той, хто йде

«Благословен, хто йде в ім'я Господнє!..» Не той, хто прийшов, але той, хто йде. У цьому й полягає істина. Реалізація шляху...

І ціль, і дія

Смирення – і ціль, і дія. У цьому й полягає істина. Реалізація шляху...

Про Божественні імена

Ім'я означає властивості, або якості тієї чи іншої особистості (сущого). Найвища якість Божа, доступна людині, це любов. Бог є Любов – свідчить апостол Іоанн Богослов (1 Івана 4:8). Це ім'я (одне з імен), яке виражає Божественне Світло. Є якості Божі, недоступні людському осягненню. Вони визначаються ім'ям Сущий (Той, Хто має сутність Сам у Собі). Ім'я Сущий (Яхве) – виражає Божественний Морок...
«І запитав Яків і сказав: Скажи ж Ім'я Своє. А Той відказав: Пощо питаєш про Ймення Моє? І Він поблагословив його там» (Бут.32:30).
«І став народ здалека, а Мойсей підійшов до мороку, де був Бог…» (Вих.20:21)

Я проповідую Шлях

Я проповідую Шлях. Вузький шлях смирення серця. У цьому сенс мого служіння...

Шлях здобуття благодаті

Я проповідую Шлях. Шлях здобуття благодаті. У цьому сенс мого служіння...

Перша заповідь Христова

Перша заповідь Христова є заповідь смирення: «З того часу Ісус почав проповідувати й говорити: Покайтеся, бо наблизилось Царство Небесне» (Матф.4:17). Початок смирення – покаяння...

Смирення й любов – два в одне

Смирення й любов – два в одне. Де смирення, там і любов; де любов – там і смирення...
«Промовляє до нього Ісус: Я дорога, і правда, і життя. До Отця (до любові досконалої) не приходить ніхто, якщо не через Мене (через смирення Христове)» (Від Івана 14:6). «Хто бачив Мене (смирення серця), той бачив Отця (благодать любові)» (Iван.14:9). «Я й Отець – Ми одне...» (Від Івана 10:30)

Про смирення й гординю

Початок зла є гординя – початок добра є смирення. Початок ненависті є гординя – початок любові є смирення. Початок погибелі є гординя – початок спасіння є смирення...

Серафими на землі не живуть

Полум'яний серафим подібний до заліза, у вогні пломеніючого. Князь світу цього не має вже над ним ніякої влади. Втім, серафими на землі не живуть... Чи живуть?..
«Знаю чоловіка, який нічого б не хотів іншого, як лише сидіти в кутку печери та насолоджуватися блаженним спогляданням. Але Бог Сам на час залишає його, щоб хоч таким чином, прийшовши в звичайний стан, він міг послужити ще й браттям своїм...» (Макарій Єгипетський)

Один лише Бог без гріха

Нам завжди буде в чому каятися – в усякому разі допоки ми в тілі, один лише Бог без гріха. Коли ж говоримо про досконалих (святих праведників), то маємо на увазі не буквальне порушення тієї чи іншої заповіді, але одвічну недосконалість творіння по відношенню до свого Творця...

Серце відкривається просто

Не шукай місце серця, воно відкривається просто. Сльозами покаяння і Духом Святим. Молитвою самозречення і перстом Божим...

Принцип служіння Церкви

Я не можу спасти світ, але я можу спасти себе – дозволити Богові себе спасти. А спасши себе, я спасу світ. У цьому принцип служіння Церкви...
«Ви сіль землі. Коли сіль ізвітріє, то чим насолити її? Не придасться вона вже нінащо, хіба щоб надвір була висипана та потоптана людьми. Ви світло для світу. Не може сховатися місто, що стоїть на верховині гори. І не запалюють світильника, щоб поставити його під посудину, але на свічник, і світить воно всім у домі. Отак ваше світло нехай світить перед людьми, щоб вони бачили ваші добрі діла, та прославляли Отця вашого, що на небі» (Матф.5:13-16).
«Царство Небесне подібне до розчини, що її бере жінка, і кладе на три міри муки, аж поки все вкисне» (Матф.13:33).
«Здобудь дух мирний, і тоді тисячі спасуться біля тебе…» (Серафим Саровський) 

Про начала

Про начала. Начало любові – співстраждання. Начало співстраждання – смирення. Начало смирення – самозречення. Начало самозречення – покаяння. Начало покаяння – відчуття власної недосконалості (гріховності, неправильності, нечистоти), і щире бажання спасіння (очищення, просвітлення, свободи). Бог же – начало всього. «Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду, і буду вечеряти з ним, а він зо Мною...» (Об'явлення 3:20)

Питання скорбот знімається благодаттю

Питання скорбот знімається благодаттю. Питання страждань знімається благодаттю. Питання проблем знімається благодаттю. Моє, як священика, лише показати шлях...

Це і є шлях…

Спасіння здобувається благодаттю. Благодать здобувається смиренням. Смирення здобувається самозреченням. Самозречення здобувається покаянням. Покаяння здобувається постом і молитвою. Це і є шлях…

Основні поняття Шляху

Спасіння – це звільнення від гріхів і скорбот.
Благодать – це сила, дія, енергія Божа.
Смирення – це одкровення серця, повна довіра Богові, внутрішнє утихомирення.
Самозречення – це відсічення власної волі, відпуст, віддання себе в руки Божі. Достойний плід покаяння.
Покаяння – це початок смирення, заламання серця через власну гріховність, душевний порив до Бога в пошуку чистоти.
Піст – це стриманість у слові, в рухах та в їжі. Засіб на шляху спасіння.
Молитва – це звернення серця свого до Бога…

Фундамент спасіння

Покаяння – фундамент спасіння. Не встоять без нього ні стіни смирення, ні крівля любові. Чим вище стіни, тим міцнішим має бути й фундамент...

Двері в царство Благодаті

Покаяння є початок смирення, двері в царство Благодаті. Доки відкриті вони, доти відкрите і Царство. Будьмо уважні: «А хто витерпить аж до кінця, той буде спасений...» (Матв.24:13)

Покаяння досконалих

Покаяння досконалих – не про гріхи вільні чи не вільні. Воно – про недостатність зусиль...

Безгрішність по благодаті

Ми грішні по єству, однак покликані стати безгрішними по благодаті. Це і називається «обоженням». «Бог став людиною, аби людина могла стати Богом...» (Св. Іриней Ліонський)

Про безгрішність святих

Святий праведник безгрішний в тому сенсі, що він, звичайно, не чинить беззаконня, і сатана не має вже влади над ним. Але абсолютна любов, безумовна досконалість і непогрішність – один тільки Бог. Усе інше в порівнянні із Ним приблизне і недосконале...

Праведність не є безгрішність

Праведність не є безгрішність, бо один лиш Господь без гріха. Праведність є пробування в правді Божій. Пробування в Істині...

Хто є праведник

Праведник той, хто шукав правду, знайшов її в Ісусі Христі і йде дорогою правди Божої, що веде в життя вічне. Спотикається, падає, але йде, всякий раз підіймаючись силою благодаті покаяння. І навіть коли падає – то тільки обличчям вперед...

Зло є зло

Якщо гординю назвати гординею, дикість дикістю, а невігластво невіглаством – то це не образа, а констатація факту. Зло є зло, в які б ризи воно не рядилося...

Про свободу від гріха

Коли ж про Христа проповідується, що воскрес Він із мертвих, як же дехто між вами говорять, що немає воскресіння мертвих через провини й гріхи свої? Як немає ж воскресіння мертвих через гріхи, то й Христос не воскрес (див. 1Кор.15:12,13). «Господь же то Дух, а де Дух Господній, там воля» (2Кор.3:17). Якщо Дух Святий не може зробити нас вільними від гріха, то проповідь наша даремна, даремна також віра наша (1Кор.15:14)…

Надія воскресіння

Христос в нас – означає божественне начало в нас, надія духовного воскресіння мертвих через провини й гріхи свої. «Знаючи, що Христос, воскреснувши з мертвих, уже більш не вмирає, смерть над Ним не панує вже більше! Бо що вмер Він, то один раз умер для гріха, а що живе, то для Бога живе…» (Рим.6:9,10)

Христос воскрес

Христос воскрес… Якщо духовно, то воскресив нашу людську природу, показавши нам шлях; свідомо підкорив свою людську волю волі Своїй божественній. Таємниця, захована від віків і поколінь, а нині виявлена святим Його: Христос – воля божественна – в нас, надія воскресіння…

Не спасся, а спасаюсь

Стверджувати: «Я вже спасся» – рівнозначно твердженню: «Я вже вдосконалився». «Бо ти кажеш: Я багатий, і збагатів, і не потребую нічого…» (Об.3:17) Спасіння потрібно не лише прийняти, але й засвоїти, звершити, «змагаючись добрим змагом, свій біг закінчивши, віру зберігши» (2-е Тимофію 4:7). Не «спасся», а спасаюсь, іду шляхом духовного очищення і спасіння. Дасть Бог, дійду, свій біг закінчивши і віру зберігши до кінця. «Будучи певний того, що Той, Хто в вас розпочав добре діло, виконає його аж до дня Христа Ісуса...» (Фил. 1:6)
«А коли б справедливий відвернувся від своєї справедливости й став робити кривду, усі ті гидоти, які робить несправедливий, то чи такий буде жити? Усі справедливості його, які він робив, не згадаються, за своє спроневірення, що він спроневірив, і за гріх свій що згрішив, за них він помре» (Єзекіїля 18:24).
«Не тому, що я вже досягнув, або вже вдосконалився, але прагну, чи не досягну я того, чим і Христос Ісус досягнув був мене. Браття, я себе не вважаю, що я досягнув. Та тільки, забуваючи те, що позаду, і спішачи до того, що попереду, я женусь до мети за нагородою високого поклику Божого в Христі Ісусі. Тож усі, хто досконалий, думаймо це; коли ж думаєте ви щось інше, то Бог вам відкриє й це» (До Филип'ян 3:12-15).
«Коли ж кажемо, що не маєм гріха, то себе обманюємо, і немає в нас правди! Коли ми свої гріхи визнаємо, то Він вірний та праведний, щоб гріхи нам простити, та очистити нас від неправди всілякої. А як кажемо, що ми не згрішили, то чинимо з Нього неправдомовця, і слова Його нема в нас» (1Iван.1:8-10).
«Вже наскільки безпечне місце Небеса, а сатана і звідти упав» (Іван Ліствичник).
«А хто витерпить аж до кінця, той буде спасений!..» (Матв.24:13)

Шлях відкриття серця

Я проповідую Шлях. Шлях одкровення серця. В цьому сенс мого служіння...

Серце відкривається в смиренні

Серце відкривається в смиренні. Початок смирення – покаяння...

Про добро і зло

Добро все, що здобуває Дух. Зло все, що Його вгашає...
Праведність все, що здобуває Дух. Гріх все, що Його вгашає...
Добре все, що здобуває Дух. Погано все, що Його вгашає...
Правда все, що здобуває Дух. Лжа все, що Його вгашає...

Зло все, що вгашає Дух. Добро все, що його набуває...
Гріх все, що вгашає Дух. Праведність все, що його набуває...
Погано все, що вгашає Дух. Добре все, що його набуває...
Лжа все, що вгашає Дух. Правда все, що його набуває...

«І Він знову покликав народ і промовив до нього: Послухайте Мене всі, і зрозумійте!
Немає нічого назовні людини (нічого зовнішнього), що, увіходячи в неї, могло б опоганити її (було б злом саме по собі); що ж із неї виходить (наші бажання, негативна реакція), те людину опоганює (те і є зло).
Коли має хто вуха, щоб слухати, нехай слухає...
Бо зсередини, із людського серця виходять лихі думки, розпуста, крадіж, душогубства,
перелюби, здирства, лукавства, підступ, безстидства, завидющеє око, богозневага, гордощі, безум.
Усе зле це виходить зсередини, і людину опоганює…» (Мар.7:14-23)

Коли по твоїй землі котиться війна

Коли по твоїй землі котиться війна – не час проповідувати пацифізм (зовнішнім, душевним). Час проповідувати гуманізм...

Смирення не є безсердечність

Смирення не є безсердечність. Любити – кров проливати. Здобудь Духа Святого, і Дух Святий навчить тебе любити і край твій, і народ...

Ознака релігійної культури

Людину будує культура, культуру будує духовність. Те саме стосується й церкви. В кожній церкві є свої традиції. Повага до чужих традицій – ознака релігійної культури...

Бог Той, Хто виправдовує

Не все так однозначно. Бог Той, Хто виправдовує, – хто той, хто засуджує?.. «А ті з революціонерів, які керувалися не фанатизмом, ненавистю або жадобою влади, але живою любов'ю до людей, і скорботою від споглядання скорбот народу?.. Немає можливості перерахувати ті шляхи на землі, ставши на які подорожній приходить, рано чи пізно, до синкліту (сонму просвітлених людських душ). Питання лише в часі, у стадіях, які ще треба подолати до цієї мети. Мети, яка не проявляється в свідомості людини з повною виразністю, але яка знана її безсмертній монаді (первинній, неподільній духовній одиниці, нашому справжньому «я»), і кличе її...» (Данило Андрєєв. «Роза миру»)

Бог знає Своїх

Яке безглуздя – вести перепис народу Божого, подібно до Давида. Ті «канонічні», ті «віруючі», ті «правовірні», ті «благодатні»… Бог знає Своїх, і свої Його знають. «І повстав сатана на Ізраїля, і намовив Давида перелічити Ізраїля…» (1Хр.21:1)

Про охолодження духовне

Про охолодження духовне: буває день, буває ніч... «Надалі, по всі дні землі, сівба та жнива, і холоднеча та спека, і літо й зима, і день та ніч не припиняться...» (Буття 8:22)

Зневага – ознака гордині

Презирство й зухвалість – ознаки гордині. Бог же гордим противиться, а смиренним дає благодать…

Про правду й про істину

Правда завжди очевидна – істина ж народжується в муках совісті...

Про православ'я

Православ’я для тих, хто прагне спасатися, а не спасати. Для тих, хто шукає смирення…

Ісихазм. Задачі молитви Ісусової

Ісихазм. Задачі молитви Ісусової:
1. Концентрація ума. (Збирання і направлення розсіяного розуму для входження в серце.)
2. Одкровення серця. (Пошук місця серця, відкриття його в покаянні і самозреченні.)
3. Входження в серце.
4. Збереження ума. (Зберігання серця відкритим, молитва духа, пошук духовного відчуття в період молитовного охолодження.)
Молитва Ісусова – засіб. Смирення Христове – шлях...

Буває день, буває ніч…

Буває день, буває ніч. Очищення відбувається не «в жнива», а «в сівбу», не «в спеку», а «в холоднечу», не «в літо», а «в зиму», не «вдень», а «вночі». Саме тоді, коли нами володіють страх і тривога, гнів і роздратування, пристрасті і пожадання, гордощі і образи. Тож не дивуймося огневі, що нам посилається на випробовування, немов би чужому випадку для нас. Але через те, що беремо ми участь у Христових стражданнях (в смиренні Христовім), то тішмося, щоб і в з'явленні слави Його (в з'явленні благодаті, в з'явленні миру, в з'явленні свободи) раділи ми й звеселялись (див. 1Петр.4:12,13). «Надалі, по всі дні землі (допоки ми земні), сівба та жнива, і холоднеча та спека, і літо й зима, і день та ніч не припиняться…» (Бут.8:22)

Туга й депресія

Туга й депресія – ознака душі тонкої, бентежної, шукаючої. Душі, яка готова народитися згори...

Про депресію

Депресія – це результат внутрішнього конфлікту між духом і его. Коли достатньо розвинений дух не може себе проявити – піднятися в активну свідомість, на поверхню. Стати переважаючим...

А хто витерпить аж до кінця…

Очищення відбувається саме тоді, коли нам погано. Коли депресія. Коли переживаємо страх, сумнів, біль. Молись і смиряйся, смиряйся і молись. Головне – молитва, сприйняття. «А хто витерпить аж до кінця, той буде спасений!..» (Матв.24:13)

«Чого око не бачило й вухо не чуло…» 

Містичний досвід не потребує доказів, як не потребує він і визнання. Він сам несе свідоцтво зустрічі. Про це важко, а часом і неможливо розповісти. Як неможливо передати сліпому від народження красу туманного ранку, або веселки після грози. Це те, про що Писання: «Чого око не бачило й вухо не чуло, і що на серце людині не впало, те Бог приготував був тим, хто любить Його...» (1 Коринфянам 2:9)

«І знаю Своїх, і Свої Мене знають…»

Духовний досвід не потребує доказів, як не потребує він і визнання. Він сам несе свідоцтво зустрічі. «Я Пастир Добрий, і знаю Своїх, і Свої Мене знають…» (Iван.10:14)

Містичний – означає духовний

«Містичний» – означає внутрішній, таємний, духовний. Містичний (духовний) досвід божественної реальності це духовне відчуття, внутрішнє споглядання світла Божої благодаті…

Містика Східної Церкви

За визначенням містика (від грец. μυστικός – «прихований», «таємний») – надприродні явища і релігійна практика, спрямована на зв'язок з тонким світом і духовними силами. Християнський містик – це людина, у якої домінуючим є саме духовне відчуття. Він живе ніби в іншому світі, має інше, повністю змінене світовідчуття. Він пізнає предмети зсередини а не ззовні, дивиться на світ не фізичними, а духовними очима – істинним, просвітленим зором. «Містика є реалізм, відчуття реальностей, злиття з [духовними] реальностями» (М. О. Бердяєв). Все життя Православної (Східної) Церкви має містичний (таємничий) зміст…

Про містику та магію

Не слід плутати християнську містику з язичницькою магією (чаклунство, волхвування, окультизм). Перша духовна, друга душевна; перша від духа, друга від розуму; перша від Бога, друга – від лукавого. Християнська містика є «таємниця, захована від віків і поколінь, а тепер виявлена Його святим... а вона: Христос (Бог) в нас, надія слави...» (До Колосян 1:26,27)

Містика. Церковне й світське трактування

Потрібно відрізняти християнську містику від магії і окультизму. Існує давнє протиріччя між церковним і світським трактуваннями поняття «містика». Для Церкви містика – це духовний досвід божественної реальності, внутрішнє діяння, таїнство благодаті. Для світу – це поняття душевне: психічна енергія, магія, окультизм…

Містика і магія

Християнська містика – поняття духовне: здобуття і використання благодаті. Магія і окультизм – душевне: концентрація і використання психічної енергії...

Містика як сакральна релігійна практика

Містика, як сакральна релігійна практика, спрямована на досягнення безпосереднього надчуттєвого спілкування та єднання з Богом. Магія, як практика психологічна, прагне впливати на зовнішній світ за допомогою окультизму, заклинань, обрядів, молитов, амулетів, заговорених предметів, речовин, талісманів тощо. Містика – до духовної енергії благодаті через смирення серця. Магія – до психічної енергії (сили) через гординю ума. Містика – спочатку освячення кореня, затим плоди Духа. Магія – без освячення серця до душевної енергії і результату. Містика – від серця (духовна). Магія – від ума (душевна). Містика – від Бога. Магія – від лукавого...

Прибрати наслідки, не торкаючись причин

Прибрати наслідки, не торкаючись причин – це є магія, нехай і «біла». Містик же, навпаки, спершу впливає словом, тим самим усуваючи (допомагаючи усунути) внутрішній бар'єр гріха, духовну причину ушкодження. Через покаяння/смирення веде до благодаті: до народження згори, «від води (слова, віри, покаяння) і Духа». Благодать же – є Сила зцілююча...

Біла магія

Біла магія – це прагнення усунути наслідки без усування причин. Господь допускає нам скорботи для смирення нашого, як гіркі ліки для душі. По смиренню ж – дає благодать. Тоді й ліки добрі, як засіб швидкого одужання. Лікування ж симптомів замість хвороби (точніше, замість хворого) – в дійсності є не що інше, як біла магія...

Про «позитивну магію»

Про «позитивну магію». Біла магія – це спроба прийти до мети, оминувши шлях. Здобути зовнішнє без здобуття внутрішнього. Усунути наслідки без усунення причин. Отримати плоди без освячення кореня. У цьому її гріховність. «І навіщу Я кожного, хто перескакує через поріг того дня, тих, хто наповнює дім свого пана насиллям й оманою…» (Софонiя 1:9)

Про містику і магію

Містика: зцілення благодаттю через смирення серця. Магія (біла): зцілення тонкою/психічною енергією через гординю ума. Містика: спочатку освячення кореня, затим плоди Духа. Магія: без освячення серця до душевної енергії й сили. Освячення кореня – це смирення серця. Початок смирення – покаяння...

Ступені містичного досвіду божественної реальності

Спочатку духовне осяяння, затим духовне відчуття, потім духовне чуття, і, нарешті, духовне споглядання. Ступені містичного досвіду божественної реальності...

Про екстрасенсорику

Про екстрасенсорику. Екстрасенс – це людина, яка, ймовірно, володіє здібностями до екстрасенсорного сприйняття. Слово «екстрасенс» у церковних колах сьогодні має цілком негативний відтінок, так само як і «цілитель». Хоча початково (за визначенням) негативу немає ні в першому терміні, ні в другому. У перші століття християнства цілительство займало чільне місце в житті церкви. При кожному храмі, в кожній громаді вірних обов'язково були люди, у яких серед дарів благодаті домінувала саме харизма цілительства, і які щедро використовували цей дар на благо церкви. По слову Господньому: «А тих, хто ввірує, супроводити будуть ознаки такі... кластимуть руки на хворих, і добре їм буде...» (Мар.16:17,18) Віруючі тих часів майже не зверталися до світських лікарів. Навпаки – світські, звертаючись до віри і приймаючи Христа своїм спасителем, приходили до церкви, щоб припасти до цілющого джерела благодаті.
Що стосується екстрасенсорики, то екстрасенсорне сприйняття (від лат. еxtra – «над», «понад», «поза», і sensus – «чуття») – термін, що використовується для паранормальних (які не мають наукового пояснення, знаходяться за межами сучасної наукової картини світу) форм сприйняття або здібностей людини. До таких явищ належить бачення аури людини (що ж, бачу і я, многогрішний), телепатія (в церковній традиції – яснобачення, яснослухання, прозорливість), левітація, телекінез (Христос, так само і апостол Петро ходили по воді; Серафим Саровський, Сергій Радонезький, Марія Єгипетська та ін. під час молитви на лікоть піднімалися над землею), «сонцеїдство» (Серафим Саровський три роки не спав і не приймав їжі, стоячи в молитві на камені) і багато інших.
Слід відрізняти священне від не священного і нечисте від чистого. Немає нічого нечистого в самому собі. Демонічне – все, що робиться в ім'я гордині, в порушення закону Божого, для себе і в ім'я своє. Все ж, що робиться Христа ради, – суть співтворчість Отцю...

Я є ніщо (1)

Я є ніщо. Грішний шматок заліза. «Мідь, що дзвенить, або кімвал, що бриньчить»…

Я є ніщо (2)

Я є ніщо. Той, Хто наді мною, – все...

Я є ніщо (3)

Я є ніщо. Грішний шматок заліза. Той, Хто наді мною, – все...

Я є ніщо (4)

Я є ніщо. Сміття для світу, порох, усіма зневажений. Той, Хто наді мною, – все...

Я є ніщо (5)

Я ніщо, грішний шматок заліза. Гордий, лінивий, лукавий, лякливий, невірний і мерзкий. Нещасна я людина! Хто мене визволить від гордині ега мого, тіла цієї смерті?.. Надіюсь на Бога мого: Ісусом Христом, Господом нашим, благодаттю смирення спасаюсь. «Господи, чи хочу, чи не хочу, спаси мене!..» (Преподобний Іоанн Дамаскін)

Між свідомістю і пустотою

Надсвідомість – це грань між свідомістю і пустотою. Знайди цю грань, і пробувай...

Зайти за грань

Аби знайти грань, спочатку треба зайти за грань...

Просто відпусти себе
Не потрібно зусиль. Просто відпусти себе. Просто прийми себе вільним...

Зусилля серця

«Царство Небесне здобувається силою, і ті, хто вживає зусилля, хапають його…» (Матв.11:12) Наше зусилля полягає в тому, щоб звільнитися від будь-яких зусиль. Для цього потрібна мужність. Зусилля серця…

Чиста молитва духа

Чиста молитва духа. Це як ширяння, як політ. Як вільне падіння в небо. До болю, до крику, до зітхання невимовного… Сльози і радість. Легкість і свобода. Сила і простір...

Святе самогубство

Повністю зректися себе. Зруйнувати фортецю власного «я». Переступити поріг безкінечності. «І живу вже не я, а Христос проживає в мені...» (До Галатів 2:20). «Ми безумні Христа ради...» (1 Коринтянам 4:10). «Я щодень умираю...» (1-е Коринтян 15:31). Найважче – зважитися. Це як стрибок у безмежність. Святе самогубство...

Лабіринти свідомості

Ниткою Аріадни в лабіринтах свідомості/досвіду/віри є смирення. Бог гордим противиться, а смиренним дає благодать...

Останнє бажання

Останнє бажання – бажання свободи. Останній страх – страх відпустити себе. В руки Твої, Господи, віддаю дух, душу й тіло мої!..

Бог в нас

Бог в нас. У нашому справжньому «я». Просто пізнай себе...

Про суть речей

В Бозі міститься все. Таємниця, захована від віків і родів – Бог в нас. В нас міститься все. Про суть речей…

Знайди себе

Знайди себе. Знайди Бога в собі. І пробувай...

Я вільний

Бог вільний. Бог в мені. Я вільний… 

Справжня природа людини

Справжня природа людини – це свобода...

Істинне пробування

Споглядання є відсутність помислів і хвилювань. Істинне пробування. Пробування в Істині...

Твій дім – серце

Споглядання – це тиша й безпристрасність. Твій дім – серце...

Відсутність зусиль називається свободою

Відсутність переживань називається безпристрасністю. Відсутність зусиль – називається свободою...

Я океан

Я океан. Все інше – лише хвилі на його поверхні, гра вітру. Я безодня. Все інше – лише далекий шум вітру десь там, на краю...

Стань океаном. Буря стихне в глибині

Не потрібно ні з чим боротися, нічого відкидати. Стань океаном. Буря стихне в глибині...

Церква. Плоть і кров

Кров Церкви – вчення Христа Ісуса. Плоть Церкви – виконання волі Його...

Питання страждань знімається Христом

Питання страждань знімається Христом. У Дусі Святім – все добре, все правильно, все світло...

«І не скажуть: Ось тут, або: Там…»

«І не скажуть: Ось тут, або: Там. Бо Божеє Царство всередині вас!..» (Лук.17:21) Царство Боже – царство свободи – всередині нас. Пізнай себе…

Краще зі смиренним втратити

Товариство лихе псує добрі звичаї. Краще зі смиренним втратити, аніж з гордим знайти…

«Ви не від світу цього...»

Немає різниці між пристрастями (бажанням) і світом. Немає бажання – немає страждання, немає нещастя, немає світу. Пізнай себе. «Ви не від світу цього...»

Пустота і повнота

Пустота і повнота – суть одне і те ж. Пізнай себе. «Ви – боги...»

Залізо, з'єднане з вогнем

Залізо, з'єднане з вогнем, стає вогнем. Людина, з'єднана з Богом, – стає богом...

Ти є бог, коли з'єднуєшся з Богом

Ти є світло, коли з'єднуєшся зі Світлом. Ти є сила, коли з'єднуєшся з Силою. Ти є свобода, коли з'єднуєшся зі Свободою. Ти є бог, коли з'єднуєшся з Богом...

І про духовне пильнуйте

«Дбайте про любов, і про духовне пильнуйте, а найбільше щоб пророкувати» (1-е до коринтян 14:1). Пророк – це людина, яка прорікає істину…

Що є істина?

– Що є істина?..
– Істина є реалізація шляху.
– Що є шлях?..
– Шлях є смирення/одкровення серця...

Ти уже вільний

Ти уже вільний, просто ти цього ще не знаєш. Пізнай себе...

Свобода в нас

Свобода в нас. Ти уже вільний. Просто пізнай себе...

Спасіння здійснюється поодинці

Це твоє рішення – спасіння здійснюється поодинці. Просто зроби крок. Просто відпусти себе...

Людина народжується сама, і помирає сама

Спасіння здійснюється поодинці. Людина народжується сама, і помирає сама, скільки б людей не стояло навколо...
«Під хрестом же Ісуса стояли Його мати, і сестра Його матері, Марія Клеопова, і Марія Магдалина…» (Iван.19:25)

«Ось Я стою під дверима та стукаю…»

Церква може молитися про чад своїх. Може навчати їх словом істини. Може допомагати їм ділом, прикладом, досвідом. Може помирати за них… Але зрозуміти, прийняти, і головне жити за них – вона не може. Спасіння здійснюється поодинці…
«Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду, і буду вечеряти з ним, а він зо Мною» (Об.3:20).
«Тому кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові…» (Рим.14:12)

Просто впади у порожнечу

Немає нічого коротшого за шлях спасіння. Просто розслабся. Просто довірся. Просто відпусти себе, і нічого не бійся. Просто впади у порожнечу...

О, свідоцтво душі!..

«О, свідоцтво душі, за природою християнки!..» (Квінт Септимій Тертуліан). Диявол – це ангел, який забув себе...

Час – це відстрочка

Воскреснути можна після смерті, воскреснути можна зараз. Час – це відстрочка: не відкладай своє звільнення. «Поправді, поправді кажу вам: Хто слухає слова Мого, і вірує в Того, Хто послав Мене, життя вічне той має, і на суд не приходить, але перейшов він від смерті в життя…» (Iван.5:24)

Милість істинного «я»

Христос в нас є іскра Божа. Милість істинного «я». Таємниця, захована від віків і родів...

Істинне «я» відкривається в смиренні

Істинне «я» відкривається в смиренні. Початок смирення – покаяння. Пізнай себе...

Божественне вчення – в нас

Усе дочасне – будь-яка доктрина, будь-яке вчення. «І не буде потреби у світильнику, ні в світлі сонця, бо Господь Бог освітлює їх» (Об. 22:5). Божественне вчення – в ​​нас...

Повернення до свого істинного «я»

Просвітлення – це заспокоєння ума. Смирення серця. Повернення до свого істинного «я»...

Вище знання

Бог в нас, і ми в Бозі. Це вище знання, вираз суті буття. Все в нас, і ми в усьому. Це вище знання, вираз суті речей...

Будь просто собою

Не потрібно прагнути бути кимось. Будь просто собою. Істинним...

Так легко бути щасливим

Так легко бути щасливим. Просто стань собою. Знайди час для свого істинного «я»...

Просто будь тихим

Для того, аби знову не стати зовнішнім, – смиряйся. Просто будь тихим...

Знання вище за віру

Знання вище за віру. Віра веде до знання. Слово – віра – благодать – знання...

Щастя – це внутрішній мир

Щастя – це внутрішній мир. Пізнай себе...

Про щастя

Щастя – це мир і радість у Дусі Святім. Пізнай себе...

Чи можна бути щасливим, якщо навколо тебе пекло?

Чи можна бути щасливим, якщо навколо тебе пекло?.. Можна, якщо в серці твоєму рай...

Рай – це стан душі

Рай, як і ад, поняття не географічне. Рай – це стан душі. Серце, сповнене благодаттю...

Пекло – це стан душі

Пекло (ад), як і рай, поняття не географічне. Пекло – це стан душі. Відсутність в серці благодаті...

Рай, як і ад, триіпостасний

Рай, як і ад (пекло), триіпостасний. Він посеред нас, він над нами, і він в нас. Посеред нас – у світі видимому, матеріальному (земля). Над нами – у світі невидимому, духовному (небо). І в нас – у світі наших сердець... 

Ад, як і рай, триіпостасний

Пекло (ад), як і рай, триіпостасне. Воно посеред нас, воно під нами, і воно в нас. Посеред нас – у світі видимому, матеріальному (земля). Під нами – у світі невидимому, духовному (піднебесся). І в нас – у світі наших сердець...

 «Користь-то хоч від цього є?..»

Є речі, які, якщо озвучити, вони зникають. Не моє це – Інший дав, Він і забрати може. Як і старець Паїсій Святогорець свідкує: «Вичерпую з себе, вичерпую, а що в результаті? Адже щоб допомогти вам, я змушений розповідати і про дуже особисті речі. Я пускаюся на величезну трату – марную свій духовний запас! Чи йде це хоча б на користь? Я хочу сказати, що втрачаю кожну подію, розказану для того, аби вам допомогти, – розповідаю я про прояв у моєму житті Промислу Божого, чи про якийсь чудесний випадок. Користь-то хоч від цього є?..»

Питання страждань знімається Христом

Питання страждань знімається Христом. У Дусі Святім все добре, все радісно, все чудово...
«І почув я гучний голос із престолу, який кликав: Оце оселя Бога з людьми, і Він житиме з ними! Вони будуть народом Його, і Сам Бог буде з ними,
І Бог кожну сльозу з очей їхніх зітре, і не буде вже смерті. Ані смутку, ані крику, ані болю вже не буде, бо перше минулося!
І сказав Той, Хто сидить на престолі: Ось нове все творю! І говорить: Напиши, що слова ці правдиві та вірні!..» (Об.21:3-5)

Страждання святих

Страждання (співстраждання) святих – страждання безпристрасне. Питання скорбот знімається благодаттю. У Дусі Святому все добре, все радісно, все чудово...

Про пристрасті душевні

Пристрасне все, що здійснюється в гніві, в образі, в гордості та в страху. Безпристрасне – в смиренні, в лагідності, в добрості та в любові…

«Боже мій, Боже мій, нащо мене Ти покинув?..»

Зберігати духовне відчуття під час страждань – спадок досконалих. Зазвичай, вся благодать молитви витрачається на біль – фізичний або емоційний: «Боже мій, Боже мій, нащо мене Ти покинув? Далекі слова мого зойку від спасіння мого...» (Пс.21:2)

«І страждав, і був похований...»

«Боже Мій, Боже Мій, нащо Мене Ти покинув?..» (Матвія 27:46). Тут про немічність людського єства. Коли згасає духовне відчуття. Коли вся сила благодаті йде на біль. Що ж стосується Ісуса, то тут умисне притінення благодаті. Бог зійшов до рівня звичайних. Інакше не було б цього: «І страждав, і був похований...» Не було б: «Випробуваний в усьому, подібно до нас, окрім гріха...» Не було б: «Який може співчувати слабостям нашим...»

Краса. Пізнання. Шлях

Краса пізнається через призму внутрішнього «я»...

Життя коротке

Життя коротке. Чи варто витрачати його на зовнішнє...

Ненависть, ненависть, ненависть…

Ненависть, ненависть, ненависть... 
«Кожен, хто ненавидить брата свого, той душогуб. А ви знаєте, що жоден душогуб не має вічного життя, що в нім перебувало б» (1Iван.3:15).
«Ліпший від силача, хто не скорий до гніву, хто ж панує над собою самим, ліпший від завойовника міста» (Пр.16:32).
«Гніваючись не грішіть, сонце нехай не заходить у вашому гніві, і місця дияволові не давайте» (Еф.4:26,27).
«Самий порух гніву – вже є падіння для людини» (Сирах.1:22).
«Ой, утробо моя, ти утробо моя, я тремчу! Біль серце стискає мені, і тріпоче мені моє серце!.. Не можу мовчати, бо вчула душа моя голос сурми, гук війни! Біда на біду прикликається, вся бо земля поруйнована буде, спустошені будуть зненацька намети мої, вмить завіси мої... Аж доки я бачити прапора буду, буду чути голос сурми? Тому, що народ мій безглуздий, він не знає Мене: вони нерозумні сини й нерозважні вони, мудрі вони, щоб чинити лихе, та не вміють чинити добра...» (Єремії 4:19-22)

Претензії, претензії, претензії...

Претензії, претензії, претензії...
«Насамперед знайте оце, що в останні дні прийдуть із насмішками глузії, що ходитимуть за своїми пожадливостями» (2Петр.3:3).
«Це ремствувачі, незадоволені з долі своєї, що ходять у своїх пожадливостях, а уста їхні говорять чванливе; вони вихваляють особи для зиску» (Юд.1:16).
«Той згордів, нічого не знає, але захворів на суперечки й змагання, що від них повстають заздрість, сварки, богозневаги, лукаві здогади, постійні сварні між людьми зіпсутого розуму й позбавлених правди, які думають, ніби благочестя то зиск. Цурайся таких» (1Тим.6:4,5).
«Робіть усе без нарікання та сумніву, щоб були ви бездоганні та щирі, невинні діти Божі серед лукавого та розпусного роду» (Фил.2:14,15).
«Ані не випробовуймо Христа, як деякі з них випробовували, та й від зміїв загинули. Ані не нарікайте, як деякі з них нарікали, і загинули від погубителя» (1Кор.10:9,10).
«А тепер отак промовляє Господь Саваот: Зверніть ваше серце до ваших доріг! Багато ви сієте, та збираєте мало, їсте, та не насичуєтеся, п'єте та не напиваєтеся, зодягаєтеся та не тепло вам, а той, хто заробляє, заробляє для дірявого гаманця. Звертаєтесь до численного, та виходить ось мало, і що приносите в дім, то розвіюю те. Защо? питає Господь Саваот. За храм Мій (храм ваших сердець), що збурений він (в претензіях і обуренні), а ви кожен женете до дому свого (до власної своєї гордині)…» (Огія 1:5-9)

Обурення, обурення, обурення…

Обурення, обурення, обурення…
«Це ремствувачі, незадоволені з долі своєї, що ходять у своїх пожадливостях, а уста їхні говорять чванливе» (Юд.1:16).
«А тепер отак промовляє Господь Саваот: Зверніть ваше серце до ваших доріг! Багато ви сієте, та збираєте мало, їсте, та не насичуєтеся, п'єте та не напиваєтеся, зодягаєтеся та не тепло вам, а той, хто заробляє, заробляє для дірявого гаманця. Звертаєтесь до численного, та виходить ось мало, і що приносите в дім, то розвіюю те. Защо? питає Господь Саваот. За храм Мій (за храм ваших сердець), що збурений він, а ви кожен женете до дому свого (до гордині своєї)…» (Огія 1:5-9)

Бруд, бруд, бруд…

Бруд, бруд, бруд. Подібне до подібного… 
«Добра людина з доброго скарбу добре виносить, а лукава людина зо скарбу лихого виносить лихе...» (Від Матвія 12:35)
«Око то світильник для тіла. Тож як око твоє буде здорове, то й усе тіло твоє буде світле. А коли б твоє око лихе було, то й усе тіло твоє буде темне. Отож, коли світло, що в тобі, є темрява, то яка ж то велика та темрява!..» (Матв.6:22,23)
«Бо всі столи повні огидною блювотою, аж місця нема!.. Кого буде навчати пізнання, і кому виясняти об'явлення буде? Відставлених від молока чи від перс повідлучуваних?..» (Iс.28:8,9)

Що стосується «ухилення в розкол»

Що стосується «ухилення в розкол», то особисто я нікого не «колов». Мене «кололи», це було. Однак це має відношення лише до УПЦ КП, ніяк не до московської патріархії. При хрещенні ні я, ні восприємники мої не давали присяги на вірність якійсь канцелярії, але обітницю Богові доброї совісті. Як і сказано: «Того образ, хрещення, не тілесної нечистости позбуття, але обітниця Богові доброго сумління, спасає тепер і нас воскресенням Ісуса Христа...» (1Пет. 3.21)

За що розіп’яли Ісуса

За що розіп’яли Ісуса? Бо заздрили… «І, як зібрались вони, то сказав їм Пилат: Котрого бажаєте, щоб я вам відпустив: Варавву, чи Ісуса, що зветься Христос? Бо він знав, що Його через заздрощі видали…» (Матв.27:17,18)

Про спасіння

Спасіння полягає не в обрядах, церемоніях, ходах та ритуалах, а в смиренні серця. Через що й промовляє: Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать… (Як.4:6)

Якщо у вас, або у вашій сім'ї виникли проблеми

Якщо у вас або у вашій сім'ї виникли проблеми – почніть з себе. Собою займіться. Сенс людського життя – здобуття Духа Святого. І це все вам додасться... 

«В головному – єдність, у спірному – свобода, і в усьому – любов...»

Принцип соборного єднання Церкви викладений ще Блаженним Августином: «В головному – єдність, у спірному – свобода, і в усьому – любов...» На Першому Вселенському соборі, що прийняв православний Символ Віри, було представлено близько ста незалежних (автокефальних) церков...

Де Єпископ, там і Церква

Принцип, виражений святим Ігнатієм Богоносцем: де Єпископ, там і Церква. «Без єпископа немає Церкви: де єпископ, там має бути й народ, так само, як де Ісус Христос, там і соборна (вселенська) Церква» (Послання до Смирнян, VIII розділ). Кожна Єпархія на чолі зі своїм правлячим Архієреєм є незалежною помісною Церквою, в якій присутня вся повнота благодаті...

Автокефальна церква

Автокефальна церква (від грец. «автос» – сам і «кефалі» – голова) в православ'ї – самостійна помісна церква, адміністративно і канонічно незалежна від інших помісних церков. Помісна – тут діюча в певному місці, на місцях...

«Димна зарозумілість світу»

Апостольська Православна Церква відмовилася від інституту патріаршества, який з’явився лише у V-VI сторіччях, до цього ж його не було. Та й посади Митрополитів в АПЦ – це саме посади, а не сан. За думкою І.С. Аксакова, встановлення патріаршества – це «винахід імператора Юстиніана і його чиновників, як паралель цивільним префектам. “Полі-папізм” патріаршої системи гірше римського “моно-папізму”. У дійсному православ'ї владу над єпископами та місцевими Церквами мають лише Собори, а не патріархи і митрополити…»
«Епоха союзу з державою поділила Православну Церкву на аналогічні держави, маючі спільні з нею територіальні межі, потужні організації, і прагнення зберегти за всяку ціну безперервну єдність церковного управління. Цей свого роду церковний імперіалізм і є головною причиною сучасних церковних негараздів... Потрібно вигнати з Церкви, кажучи словами Карфагенського Собору, “димну зарозумілість світу”, і відмовитися від прагнення перетворити Православну Церкву на кілька слабких копій Церкви Римсько-Католицької... Доречно нагадати, що під час першого Вселенського Собору Автокефальних Церков було близько ста...» (Професор канонічного права С. Троїцький)

Соборна і Апостольська...

«Вітають вас азійські Церкви; Акила й Прискилла з домашньою Церквою їхньою гаряче вітають у Господі вас…» (1Кор.16:19). «Бо де двоє чи троє в Ім'я Моє зібрані, там Я серед них…» (Матв.18:20). Де двоє чи троє в ім’я Господнє зібрані, там і Христос, там і домашня церква. Де дві або три домашні церкви в ім’я Господнє зібрані, там церква парафіяльна. Де дві або три парафіяльні церкви в ім’я Господнє зібрані, там церква єпархіальна. Де дві або три єпархіальні церкви в ім’я Господнє зібрані, там церква автокефальна. Де дві або три автокефальні церкви в ім’я Господнє зібрані, – там Церква Єдина, Свята, Соборна і Апостольська... 

Хіба може Церква розколотися?..

Хіба може Церква розколотися? Чи може тіло Христове мати дві голови? Чи ж Христос поділився?..

Церкву Христову розколоти неможливо

Поняття «розкол» насправді ілюзія, жупел в руках церковних політиканів, ще одна «козирна карта» в боротьбі за паству. Церкву Христову розколоти неможливо, як неможливо розколоти воду. Розколоти можна лише побудову людську – «черепок із земних черепків». Ось і «коляться» різноманітні конфесії та деномінації, ось і створюються все нові й нові релігійні громади. Розколюються, затим що будуються не на камені смирення Христового, а на піску людської гордині. Не на єдності духовній, а на заздрості та незгоді фарисейській. Не на святості, а на посвяченні. Не на соборності, а на розбраті. Не на духовному вченні апостольському, а на мертвій букві книжництва, обрядовір’ї та догматизмі…

Христос не творив конфесій

Христос не творив конфесій, конфесії створили люди. Христос же створив Церкву – за визначенням Єдину, Святу, Соборну і Апостольську. Засновану на камені віри смиренної, що чинна любов'ю. Єдину в Дусі, святу у посвяченні, соборну за устроєм і апостольську за наступництвом...

Не існує розколу Церкви

Не існує розколу Церкви – існує розкол церковних деномінацій. Це як хвороба, як гіркі ліки для душі, які прописує Господь, аби показати нам немічність нашу. Аби смирити нас. Аби випробувати. Аби повернути на Шлях...

Щодо відносин з іншими помісними церквами

Що стосується відносин із іншими помісними церквами – у мене немає спотикання в цьому питанні. Як єпископ Апостольської Православної Церкви я відкритий для євхаристичного спілкування з будь-яким ієрархом будь-якої православної деномінації. Якщо ж такого роду проблеми виникають у зворотної сторони, то це питання не до мене...

Про служіння єпископа

Служіння єпископа полягає насамперед у тому, щоб оберігати церкву від «ідольських жертов» (обрядовір’я) та «крові» (агресії, нетерпимості, нелюбовності), від «задушенини» (догматизму) та «блуду» (з мамоною, політикою, світом) – див. Дії 15:29. Як і апостол показує: «Не єднатися з тим, хто зветься братом, та є перелюбник, чи користолюбець, чи ідолянин, чи злоріка, чи п'яниця, чи хижак. Із такими навіть не їсти» (1-е до коринтян 5:11). Головний критерій – смирення. Православ’я – це дух смиренномудрості, і містичний досвід Східної Церкви…

Про «одностатеву любов»

Про «одностатеву любов». «А якщо це любов?..» – апелюють апологети одностатевих сексуальних контактів. Слід відділяти святе від не святого. Хіба Господь забороняє любити вищою, Христовою любов'ю? Просто не слід плутати любов і тваринну пристрасть. Дружба – яке прекрасне слово. Істинна любов духовна. Бог і є – Любов:
«Нову заповідь Я вам даю: Любіть один одного! Як Я вас полюбив, так любіть один одного й ви. По тому пізнають усі, що ви учні Мої, як будете мати любов між собою» (Від Івана 13:34,35).
«Правдивий друг любить за всякого часу, в недолі ж він робиться братом» (Пр.17:17).
Але: «Хіба ви не знаєте, що неправедні не вспадкують Божого Царства? Не обманюйте себе: ні розпусники, ні ідоляни, ні перелюбники, ні блудодійники, ні мужоложники, ні злодії, ні користолюбці, ні п'яниці, ні злоріки, ні хижаки Царства Божого не вспадкують вони» (1-е Коринтян 6:9,10).
«Так само й чоловіки, позоставивши природне єднання з жіночою статтю, розпалилися своєю пожадливістю один до одного, і чоловіки з чоловіками сором чинили. І вони прийняли в собі відплату, відповідну їхньому блудові...» (До Римлян 1:27)
Отож, розрізняймо між святістю й між несвятістю, і між нечистим та між чистим…

Любов над усе

Любов над усе. Любов покриває багато гріхів. Бог є Любов...

Любов питань не задає

Любов питань не задає. Любов греблі рве. Якщо це Любов...

Про перелюб та блуд

Перелюб – це зрада любові. Блуд (розпуста) – це плотське життя без любові...

Перелюб – це зрада любові

Перелюб – це зрада не штампику в паспорті. Перелюб – це зрада любові...

Любов не шукає свого

Любов не шукає свого. Любов передбачає взаємність. Якщо любиш – відпусти...
«Лютість жорстокість, а гнів то затоплення; та хто проти ревнощів встоїть?» (Пр.27:4). 
«При порівнянні зол слід обирати найлегше» (Преп. Іоан Ліствичник). 
«Блаженніше давати, ніж брати…» (Дiї.20:35)

Якщо це любов...

Любов понад усе. Любов покриває багато гріхів. Якщо це любов...

Шлюби здійснюються на небесах

Шлюби здійснюються на небесах. Не в РАГСі, і не в церковній храмині. Плотське життя без любові і є справжній блуд, хоч десять штампиків постав...

Формула любові

Через Сина – до Отця; через смирення серця – до любові досконалої. Формула любові...

Небезпека ідолізації

Небезпека ідолізації завжди має місце. Навіть щодо Біблії, або Христа. Ідолізація – це поклоніння формі та букві без занурення у зміст...

В осудливому немає благодаті

В осудливому немає благодаті. Бог Той, Хто виправдовує – хто той, хто осуджує?..

Як молиться, так і молись

Як молиться, так і молись, для спасіння всі засоби добрі. Зло все, що вгашає дух, добро все, що його набуває. «Правдива ж мета нашого християнського життя полягає у здобутті Духа Святого Божого...» (Серафим Саровський)

Для спасіння всі засоби добрі

Для спасіння всі засоби добрі. Головне – не переплутати засоби й шлях...
«Та не перше духовне, але звичайне, а потім духовне» (1Кор.15:46). 
«Я знаю, і пересвідчений у Господі Ісусі, що нема нічого нечистого в самому собі; тільки коли хто вважає що за нечисте, тому воно нечисте...» (Рим.14:14)

 «Усе – отрута, усе – ліки…»

Для спасіння всі засоби добрі, бджола й з отруйних квітів вміє брати нектар. Головне міра, – і не переплутати засоби й шлях...
«Усе – отрута, усе – ліки…» (Парацельс)  

Для чистого все чисте

Для чистого все чисте, бджола й з отруйних квітів уміє брати нектар. «Я знаю, і пересвідчений у Господі Ісусі, що нема нічого нечистого в самому собі; тільки коли хто вважає що за нечисте, тому воно нечисте…» (До римлян 14:14)

Про засоби спасіння

Шлях спасіння один – смирення серця. Засобів же спасіння багато – для духа, для душі, для тіла… Кожен обирає собі сам.
Для духа це молитва – келійна (домашня, на природі) або загальна (церковно-літургійна).
Для душі – насамперед духовне читання (слухання). Святе Письмо, як опосередкований зв'язок з Богом через слово Його. Духовна, головно святоотцівська література – в ній заховується великий духовно-містичний досвід Церкви. Читання інших, художніх і не тільки, але обов'язково для душі – чистих, що сіють розумне, добре, вічне, книг. Спілкування з хорошими, добрими людьми. Знайомство з високим, світлим мистецтвом театру, кіно. Душевна краса музики, живопису (тут і іконопис, і храмове мистецтво) та ін. Особливе місце займає спілкування з природою. Ніщо так не сприяє розкриттю серця та внутрішній молитві, як споглядання зоряного неба над головою, лісу у вітряну погоду, краси туманного світанку або веселки після дощу. Природа – це нерукотворний храм Божий. Творець пізнається через Своє творіння...
Для тіла – це піст, насамперед як стримування від надмірностей; також і буквальний – середа, п'ятниця, інші визначені церквою дні. Тут перемога духа над плоттю, очищення організму, перехід на якісно вищий, духовний рівень енергетики. Також тісний контакт з трьома природними стихіями: водою (обов'язково холодна вода – обтирання, обливання, купання), повітрям (прогулянки на свіжому повітрі, спорт, туризм) і землею. Щоденно торкатися босими ногами землі. Навіть і зимою не боятися зробити кілька кроків по снігу босоніж. Земля забирає втому, тягне негатив. Іще фізичні вправи – ранкова гімнастика, спортивні ігри, фізична праця (отці називали її рукоділлям) тощо…

Коли б знали ви…

Коли б знали ви, що то є: милості хочу, а не канонів, обрядів, ходів та церемоній, – то ви не судили б невинних... (Див. Від Матвія 12:7)

Душевні костури для немічних

Обряди та ритуали – суть душевні костури для немічних. Прийде час, і Церква відкине свої обрядові підпори, звівши зовнішнє до необхідного мінімуму. І, як Давид, знову буде «танцювати перед Господнім лицем зо всієї сили», оперезавшись лляним ефодом праведності... (2Цар.6:14)

«Одежа шкуряна»

Обряди та ритуали – суть «одежа шкуряна» для зовнішніх. Прийде час, і як за часів перших людей віри, знову будемо відкриті, «нагі» перед Господом, і не будемо соромитися... (Буття, 2:25; 3:21)

Що стосується церковних шат

Що стосується церковних шат, то питання не зовсім до мене. Так склалася традиція, історично. Не я її створював. Я готовий і в підряснику служити, і в джинсах, і в піджаку. (Слово «ряса» й перекладається як «затертий одяг».) Та й шорти в спеку не завада: Господь не на плаття дивиться, Господь читає серця... Та ось церква, громада, чи готова?.. «Хто ж спокусить одне з цих малих, що вірують в Мене, то краще б такому було, коли б жорно млинове на шию йому почепити, і його потопити в морській глибині...» (Від Матвія 18:6) 
«Іди середнім шляхом», наставляє Серафим Саровський. Сьогодні ми працюємо в цьому напрямку, послідовно спрощуючи обрядову сторону православного служіння. У Декларації про створення Апостольської Православної Церкви, зокрема, говориться: «Ми прагнемо здійснити всеосяжні і послідовні реформи на благо Церкви Христової, проповіді Євангелія та Православ'я. До числа цих реформ належать такі... Спростити православне богослужіння, звільняючи його від візантійської пишноти. За необхідності, допускати скорочення богослужінь, залишаючи бажаючим можливість здійснювати їх за монастирським чином...»
Однак робити це слід поступово. І ми це робимо. Скажімо, рук у нас не цілують. Маємо полегшений іконостас. Ні єпископ, ні священики не носять «меча» як нагороду (ношу «палицю», бо вона необхідна в таїнстві хіротонії). Благословив усі треби здійснювати в підряснику та єпитрахилі, повне облачення – лише на літургії. Значно спрощений і самий чин тощо… 

Біблія – це не посібник з астрономії

Біблія – це не посібник з астрономії, географії, історії, етнографії, культурології, гастрономії, крою та шиття, фризури (зачіски) та ін. Хоча й такого роду відомості в ній можна знайти. Біблія – книга пророча, духовна. Її, як і інші сакральні тексти, слід трактувати в Дусі й по духу. Бо буква вбиває, а дух оживляє...

Що то є: милості хочу…

Коли б знали ви, що то є: милості хочу, а не осуду, зарозумілості, менторства та буквалізму, – то ви не судили б невинних. Милосердя – це смирення й любов...

Гряде релігія Духа

Надходить година, коли ні на висотах цих (тієї чи іншої, конкретної релігії), ані в церкві зовнішній, номінальній вклонятись Отцеві не будете ви. Ви вклоняєтесь тому, чого ви не знаєте, ми вклоняємось тому, що знаємо, бо спасіння від духовних. Але наступає година, і тепер вона є, коли богомільці правдиві вклонятися будуть Отцеві в дусі та в правді, бо Отець Собі прагне таких богомільців. Бог є Дух, і ті, що Йому вклоняються, повинні в дусі та в правді вклонятись (пор. Iван.4:21-24). Релігія майбутнього – є релігія Духа…

Слабого у вірі приймайте

Слабого у вірі приймайте, але не для суперечок про погляди.
Один бо вірує, що можна їсти все, а немічний споживає ярину (тут обряд, традицію, букву).
Хто їсть, нехай не погорджує тим, хто не їсть. А хто не їсть, нехай не осуджує того, хто їсть, Бог бо прийняв його.
Ти хто такий, що судиш чужого раба? Він для пана свого стоїть або падає; але він устоїть, бо має Бог силу поставити його.
Один вирізнює день від дня (суботу від неділі, свято від буднів, духовне від душевного), інший же про кожен день судить однаково. Хай кожен за власною думкою тримається свого переконання.
Хто вважає на день, для Господа вважає, а хто не вважає на день, для Господа не вважає. Хто їсть, для Господа їсть, бо дякує Богові. А хто не їсть, для Господа не їсть, і дякує Богові.
Бо ніхто з нас не живе сам для себе, і не вмирає ніхто сам для себе.
Бо коли живемо – для Господа живемо, і коли вмираємо (тут для форми, для букви, для зовнішнього, для душевного, для обряду) – для Господа вмираємо. І чи живемо, чи вмираємо – ми Господні!
Бо Христос на те й умер, і ожив, щоб панувати і над мертвими, і над живими.
А ти нащо осуджуєш брата свого? Чи чого ти погорджуєш братом своїм? Бо всі станемо перед судним престолом Божим.
Бо написано: Я живу, каже Господь, і схилиться кожне коліно передо Мною, і визнає Бога кожен язик!
Тому кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові.
Отож, не будемо більше осуджувати один одного, але краще судіть про те, щоб не давати братові спотикання та спокуси.
Я знаю, і пересвідчений у Господі Ісусі, що нема нічого нечистого в самому собі; тільки коли хто вважає що за нечисте, тому воно нечисте.
Коли ж через поживу (твою духовну) сумує твій брат, то вже не за любов'ю поводишся ти, не губи (не нав'язуй, не спокушай) своєю поживою (своїм розумінням) того, за кого Христос був умер.
Нехай ваше добре не зневажається.
Бо Царство Боже не пожива й питво (не правила, не канони, не догмати і не обряди), але праведність, і мир (смирення), і радість у Дусі Святім.
Хто цим служить Христові, той Богові милий і шанований поміж людьми.
Отож, пильнуймо про мир, та про те, що на збудування один одного!
Не руйнуй діла Божого ради поживи (ради розуміння, ради трактування, ради практики твоєї конфесії, твоєї віри), усе бо чисте, але зле людині, що їсть (звершує своє служіння/спасіння) на спотикання.
Добре не їсти м'яса, ані пити вина (не давати тверду, іншу їжу), ані робити такого, від чого брат твій гіршиться, або спокушується, або слабне.
Ти маєш віру? Май її сам про себе перед Богом. Блаженний той, хто не осуджує самого себе за те, про що випробовується!
А хто має сумнів, коли їсть, буде осуджений, бо не робить із віри, а що не від віри, те гріх.
А Тому, хто може поставити вас міцно згідно з моєю Євангелією й проповіддю Ісуса Христа, за об'явленням таємниці, що від вічних часів була замовчана, 
а тепер виявлена (а вона Христос – Бог в нас, надія слави), і через пророцькі писання, з наказу вічного Бога, на послух вірі (смиренній, що діє не силою, а любов'ю) по всіх народах провіщена, 
єдиному мудрому Богові, через Ісуса Христа, слава навіки! Амінь…
Рим.14:1-26

Осяяння – пітьма – просвітлення

Осяяння – пітьма – просвітлення. Це шлях...

А хто витерпить аж до кінця, той буде спасений

Після духовного пробудження настає важкий час. Коли біси – усі накопичені раніше звички й бажання – повстають на подвижника духа. А хто витерпить аж до кінця, той буде спасений...

Пам'ятайте про Лотову дружину

Пам'ятайте про Лотову дружину. Не можна зупинятися. Не можна оглядатися. Не можна вертатися...

Я бачив рай, я бачив ад

Я бачив рай, я бачив ад. Я говорю про те, що я знаю, і свідчу про те, що я бачив...

Що є рай і що є ад

Що є рай? Мир і радість, легкість і простір. Що є пекло? Гніт і тіснота, мука і безвихідь...

Чим вище в небо

Чим вище в небо, тим більше ступенів свободи...

Чим глибше в ад

Чим глибше в ад, тим менше ступенів свободи. В шеолі (у найнижчому гробі) лише два виміри, довжина і ширина. Площина в жовто-коричневих тонах...

Святість – це свобода

Святість – це свобода. Ми прийшли у цей світ, щоб стати вільними...

Не володійте нічим

Не володійте нічим. Трудно багатому увійти в Боже царство...

Лише те, що можемо взяти з собою

Наше лише те, що ми можемо взяти з собою. Той рівень духовної свободи, на який ми піднімемося…

Не прив'язуйтеся ні до чого

Не прив'язуйтеся ні до чого. І наше не наше, і ми не свої...

І наше не наше, і ми не свої

І наше не наше, і ми не свої. Вузлики свідомості на вервиці Божої благодаті...

Вища духовна практика

Вища духовна практика – це практика відречення себе. «Хай буде воля Твоя». В руки Твої, Господи, віддаю дух, душу й тіло мої...

Фарисейська розчина гордині

Через розріст беззаконства любов багатьох охолола. Фарисейська розчина гордині, лінивства й лукавства увійшла в церковне життя, і не помічають цього хіба що самі фарисеї...

Дні бо лукаві

Яка ж користь мені, що здобуду ввесь світ, але душу свою занапащу? Або що дам я взамін за душу свою? Усі спасуться, один я загину. «Отож, уважайте, щоб поводитися обережно, не як немудрі, але як мудрі, використовуючи час, дні бо лукаві…» (Еф.5:15,16)

До чужого ярма не впрягайтесь

До чужого ярма не впрягайтесь – Бог спитає за таланти. Проклятий, хто робить роботу Господню недбало. «Служіть один одному, кожен тим даром, якого отримав, як доморядники всілякої Божої благодаті» (1Петр.4:10). У кожного свої дари. Мій дар – це проповідь і молитва...

Про конфесієвір’я

Є обрядовір'я, є догматизм, а є – конфесієвір’я. Не слід плутати віру з конфесією, і церкву з церковною канцелярією. Найбільша єресь – це єресь нетерпимості, плід фарисейської гордині. «Жодну церкву, яка вірить, що Ісус є Христос, не насмілюся я назвати неправдивою…» (Святитель Філарет Дроздов)

Віддай плоть – прийми дух

Віддай плоть – прийми дух. Віддай зовнішнє – прийми внутрішнє...

Автокефалія

Автокефалія (від грец. «сам голова») – самоврядування, незалежність. Автокефальною називається незалежна помісна церква: єпархіальна громада, або добровільне об'єднання єпархіальних громад. Предстоятелем автокефальної церкви є єпископ (у разі централізованої релігійної організації патріархального типу – на посаді патріарха; в церкві соборноправній – митрополита). Автокефалія передбачає адміністративну та канонічну незалежність від інших церков, при збереженні духовної, євхаристійної, догматичної та соборної єдності. Тут собор незалежних помісних церков. Тут принцип Єдиної, Святої, Соборної і Апостольської Церкви…

Відмінність патріархальної і соборноправної систем церковного управління

Відмінність патріархальної і соборної систем церковного управління полягає у вертикалі влади: «патріарх – митрополити – архієпископи – єпископи». В Церкві соборноправній така вертикаль відсутня (собор, «круглий стіл» єпископів). У той час як в централізованій релігійній організації патріархального типу «патріарх» – це сан, за визначенням вищий за єпископа, що само по собі нонсенс, адже не існує таїнства патріаршої хіротонії (четвертого ступеня священства). Таїнство лише одне, єпископське. 
Згідно з Уставом Апостольської Православної Церкви посада Предстоятеля (Митрополита) – це саме посада (тимчасова), а не церковний сан. Принцип, виражений святим Ігнатієм Богоносцем: де Єпископ, там і Церква. «Без єпископа немає Церкви: де єпископ, там має бути й народ, так само, як де Ісус Христос, там і соборна (вселенська) Церква» (Послання до Смирнян, VIII розділ). Кожна Єпархія на чолі зі своїм правлячим архієреєм є незалежною (автокефальною) помісною (місцевою) Церквою, в якій присутня вся повнота благодаті. Предстоятель обирається Собором з числа Єпископів на чотири роки і виконує делеговані йому організуючі, координуючі, контролюючі та представницькі функції церковного управління. Предстоятель є рівним серед рівних єпископів Церкви...

Про церкву помісну і вселенську

Не слід плутати релігійну общину – парафіяльну, єпархіальну, або церковну (централізовану релігійну організацію: велике чи мале, тимчасове чи постійне об'єднання вірних, що має власну назву – «Церква») з Єдиною, Святою, Соборною і Апостольською Церквою. Перша – церква помісна, друга – вселенська. Перша – номінальна, друга – духовна… 

Про церковне єднання

Церковне єднання має бути не адміністративним, але соборним. По дві, три єпархіальні громади в кожній церкві. На Першому Вселенському соборі, котрий прийняв православний Символ Віри, було представлено близько ста незалежних (автокефальних) церков. Усього триста вісімнадцять єпископів...

В головному єдність, у другорядному свобода, і в усьому любов

Що стосується відносин з іншими помісними церквами, то кожну православну громаду ми приймаємо як церкву-сестру, з якою готові мати духовну, євхаристійну, догматичну та соборну єдність. В головному єдність, у другорядному свобода, і в усьому любов. У цьому й полягає принцип Єдиної, Святої, Соборної і Апостольської Церкви…

Смирятися – значить втихомирюватися

Смирятися – значить втихомирюватися. Смирення і є Христос...

Головний принцип накопичення сили

Головний принцип накопичення сили – не втрачати енергію. Накопичувати, і не втрачати. Смирення є шлях здобуття та збереження енергії благодаті. «Блаженна людина, що в Тобі має силу свою, блаженні, що в їхньому серці дороги до Тебе, ті, що через долину Плачу переходять, чинять її джерелом, і дощ ранній дає благословення. Вони ходять від сили до сили, і показуються перед Богом у Сіоні...» (Пс.83:6-8)

П'ять причин втрати благодаті

Існує п'ять причин втрати благодаті: гнів і роздратування, страх і тривога, гордощі і образа, пожадання тілесні і пристрасті душевні, перевтома. Матір'ю ж їх усіх є гординя – початок духовного затьмарення…

Христос – в нас

Таємниця, захована від віків і поколінь, а тепер виявлена святим Його, що їм Бог захотів показати, яке багатство слави цієї таємниці, а вона: Христос в нас, надія слави (Кол.1:26,27). Духовно воскресіння Ісуса є відновлення духа людського – пробудження нашого істинного «я», воскресіння божественної сутності в нас. Христос же, воскреснувши з мертвих, уже більше не вмирає; смерть над Ним не панує вже більше (Рим.6:9). Христос – в нас. Пізнай себе, пізнай Бога в собі, і пробувай…

Почуєте слухом, і не зрозумієте

Священні тексти написані мовою символів, зрозумілою лише внутрішнім, духовним. Зовнішній буде дивиться i не бачити, слухати i не розуміти. «І над ними збувається пророцтво Ісаї, яке промовляє: Почуєте слухом, і не зрозумієте, дивитися будете оком, і не побачите... Затовстіло бо серце людей цих, тяжко чують вухами вони, і зажмурили очі свої, щоб коли не побачити очима й не почути вухами, і не зрозуміти їм серцем, і не навернутись, щоб Я їх уздоровив…» (Матв.13:14,15)

Не полюбити життя свого

«І вони його перемогли кров'ю Агнця (життям смиренним, дією благодаті) та словом свого засвідчення, і не полюбили життя свого навіть до смерті…» (Об.12:11). Не полюбити життя свого – тут не полюбити життя свого марного, зовнішнього, безбожного, а полюбити життя усвідомлене, внутрішнє, духовне. Навіть до смерті – до смерті для світу. Для спокус i суєти світу цього...

Бути вільним

Бути вільним можливо лише з Богом. Точніше, в Бозі. Повністю занурившись у Божество благодаті…

Спасіння – це і є свобода

Спасіння – це і є свобода. «І дам йому бачити спасіння Моє...» (Псалми 90:16) І дам йому бачити свободу в Дусі…

До питання про спасіння нації

Здобудь Духа Святого, і Дух Святий навчить тебе любити і край твій, і народ. Спасися ти, і тисячі спасуться біля тебе. До питання про спасіння нації…

Смирення – це мир душі

Смирення – це мир душі. Внутрішній стан духа…

Істина є пізнання

Істина є пізнання: себе, Бога, і суті речей. «І пізнаєте істину…» (Iван.8:32) – «І знайдете пізнання...»

Про внутрішню бездоганність

Про внутрішню бездоганність. Бездоганність є смирення (аскеза, самозречення, намір) і увага. Послідовна. Педантична. До смерті. «І вони його перемогли кров'ю Агнця та словом свого засвідчення, і не полюбили життя свого навіть до смерті…» (Об.12:11)

Що є служіння

Служіння Богові є смирення й молитва. Початок смирення – самозречення…
«Промовив тоді Ісус учням Своїм: Коли хоче хто йти вслід за Мною, хай зречеться самого себе, і хай візьме свого хреста (хреста смирення), та й іде вслід за Мною…» (Матв.16:24)

Царство Боже не прийде помітно

«Царство Боже не прийде помітно, і не скажуть: Ось тут, або: Там. Бо Божеє Царство всередині вас» (Лук.17:20,21). «Таємниця, захована від віків і поколінь, а тепер виявлена Його святим... а вона: Христос (Бог) в вас, надія слави» (До Колосян 1:26,27). Пізнай себе, пізнай Бога в собі, і пробувай...

Шлях усвідомлення

Бездоганність аскези, бездоганність смирення, бездоганність наміру. Шлях усвідомлення...

Ліствиця благочестя

Бездоганність є шлях усвідомлення. Ліствиця благочестя...

Якщо око твоє світле

Кожен бачить те, що готовий, або хоче побачити. Споріднене бачить споріднене. Якщо око твоє світле, то все, що ти бачиш, світле. Якщо ж око твоє темне, то яка ж то велика та темрява… (Матв.6:22,23)

Світ сповнений благодаті

Бог всюди є і все наповнює, світ сповнений благодаті Святого Духа. Ми живемо в океані божественної енергії, наше – це тільки прийняти її, відкривши серце своє перед Тим, Хто стукає... 
«Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду, і буду вечеряти з ним, а він зо Мною...» (Об'явлення 3:20)

Хула на Духа Святого

Немає гріха, який би міг перемогти милосердя Боже. Єдиний гріх, який не прощається ні в цьому віці, ані в майбутньому, – це гріх нерозкаяний. Хула на Духа Святого...
«Тому то кажу вам: усякий гріх, навіть богозневага, проститься людям, але богозневага на Духа не проститься. І як скаже хто слово на Людського Сина, то йому проститься те; а коли скаже проти Духа Святого, не проститься того йому ані в цім віці, ані в майбутнім...» (Матв.12:31,32)

Про сповідь

Про сповідь. Покаяння – початок смирення. Наша сповідь перед Богом щодень має бути, постійно. Що ж стосується сповіді церковної, то добре, якщо в церкві прийнята й загальна сповідь, для всіх, аби кожен вірний міг підійти до причастя. Так практикував і святий Іоанн Кронштадтський.
Індивідуальна сповідь необхідна, коли людина не може відкритися сама, без посередника. Коли відчуває внутрішню потребу. Коли камінь на душі – гріх особливий, тяжкий. Коли можливе накладання церковного покарання (покути). Коли є нерозуміння, і потрібна допомога – порада, роз'яснення духівника (така сповідь має форму душпастирської бесіди). Коли йдемо до причастя, а загальна сповідь у храмі не практикується. Перед вінчанням, рукоположенням, соборуванням. В інших особливих випадках...
Сповідайтеся щиро, але стисло. Не варто вивертати перед священиком брудну білизну. Бог знає.
Священик, зазвичай, задає такі питання: «Чи грішний, брате (сестро)?..», «Чи каєтеся у гріхах своїх?..», «Можливо, маєте якийсь особливий гріх, камінь на душі, який хотіли би скинути в таїнстві святої сповіді?..», «Чи маєте тверду думку і щирий намір смирятися, виконувати заповідь Христову до кінця?..», «Чи прощаєте всім своїм кривдникам, хто б що не заподіяв вам злого?.. Хай і вам Господь простить так, як прощаєте ви...» 
Після цього читається молитва розрішення: «Господь і Бог наш, Ісус Христос, благодаттю і щедротами Свого людинолюбства хай простить тобі, чадо, всі гріхи твої. І я, недостойний ієрей, владою Його, мені даною, прощаю і розрішаю тебе від усіх гріхів твоїх в ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа. Амінь... Іди з миром, чадо, і старайся більше не грішити. Хай благословить вас Господь, хай засяє на вас лицем Своїм, і хай дасть вам мир...»

Обмеженість є ознака несвободи

Обмеженість є ознака несвободи. Покривало обмеженості зникає Христом. «Господь же то Дух, а де Дух Господній, там воля…» (2Кор.3:17)

А собою хвалитись не буду…

Дійсний духовний досвід супроводжується скромністю, лагідністю і смиренномудрістю; зваба духовна (церк. «прелесть») – гордістю, зухвалістю та марнославством. Два крила у зваби духовної – мріяння і розумування (думка, судження, уява). Мріяння про небесне, і розумування про себе...
«Я ніщо...» (Павло, 2-е Коринтян 12:11)
«Я черв’як, а не чоловік...» (Давид, Псалтир 21:7)
«Я порох та попіл...» (Авраам, Буття 18:27)
«А собою хвалитись не буду, хіба тільки своїми немочами…» (Павло, 2Кор.12:5)
«А як Він спостеріг, як вони собі перші місця вибирали, то сказав до запрошених притчу:
Коли хто покличе тебе на весілля, не сідай на першому місці, щоб не трапився хто поважніший за тебе з покликаних,
і щоб той, хто покликав тебе та його, не прийшов і тобі не сказав: Поступися цьому місцем! І тоді ти із соромом станеш займати місце останнє...
Але як ти будеш запрошений, то приходь, і сідай на останньому місці, щоб той, хто покликав тебе, підійшов і сказав тобі: Приятелю, сідай вище! Тоді буде честь тобі перед покликаними з тобою.
Хто бо підноситься буде впокорений, а хто впокоряється той піднесеться…» (Лук.14:7-11)
«А для деяких, що були себе певні, що вони ніби праведні, і за ніщо мали інших, Він притчу оцю розповів.
Два чоловіки до храму ввійшли помолитись, один фарисей, а другий був митник.
Фарисей, ставши, так молився про себе: Дякую, Боже, Тобі, що я не такий, як інші люди: здирщики, неправедні, перелюбні, або як цей митник.
Я пощу два рази на тиждень, даю десятину з усього, що тільки надбаю!
А митник здалека стояв, та й очей навіть звести до неба не смів, але бив себе в груди й казав: Боже, будь милостивий до мене грішного!...
Говорю вам, що цей повернувся до дому свого більш виправданий, аніж той. Бо кожен, хто підноситься, буде понижений, хто ж понижається, той піднесеться…» (Лук.18:9-14)

Про звабу духовну

Слід відрізняти смиренну надію від гордого мріяння. Мріяння – це коли ти вважаєш себе гідним благодаті. По-іншому це називається звабою...

Тривожна насолода марнославства

Зваба духовна – це стан душевного самообману, лестощі самому собі. Вона завжди супроводжується тривожною насолодою марнославства. Лише тільки так її і можна визначити…

Бог завжди в моменті «тут і зараз»

Бог завжди в моменті «тут і зараз». Духовне мріяння виводить нас з даного моменту. Виводить з божественної реальності...

Бог підносить смиренних

Бог зводить немудрих, щоб засоромити мудрих; зводить немічних, щоб засоромити сильних; зводить малих, щоб засоромити великих; зводить смиренних, щоб засоромити гордих… «Отож, учиніть гідний плід покаяння. І не починайте казати в собі: Маємо батька Авраама. Бо кажу вам, що Бог може піднести дітей Авраамові з цього каміння…» (Лук.3:8)

«Мої Мене знають…»

Є люди – прості, іноді й не дуже грамотні, – які нічого не знають про Бога, але знають Бога. Багато ж хто знають про Бога, і навіть проповідують про Нього, – але, на жаль, не знають Його...

Краще холодне смирення

Краще холодне смирення, ніж гаряча ненависть...

Про мережевий тролінг

Про мережевий тролінг. Перефразовуючи старця Паїсія: Під час підступів «тролів» найкраще ставитися до них байдуже: не звертати на них уваги. Співбесіда з «тролем» – справа небезпечна, тому що навіть сто адвокатів, зберися вони разом, не зможуть переспорити одне маленьке дияволятко...
«Не давайте святого псам, і не розсипайте перел своїх перед свиньми, щоб вони не потоптали їх ногами своїми, і, обернувшись, щоб не розшматували й вас» (Матв.7:6).
«Будь мудрий, і уста тих, котрі погано говорять про тебе, загороджуй мовчанням» (Антоній Великий).
«Уміючи пізнавати та розрізняти людей, старець від деяких ухилявся, зберігаючи мовчання. Але тих, хто мав до нього дійсну духовну потребу, він охоче приймав і з любов'ю скеровував їх своїми порадами, повчаннями і духовними бесідами...» (Житіє преподобного Серафима Саровського)

Любити грішника, але ненавидіти гріх

Господь вчить любити грішника, але ненавидіти гріх; судити не дерево, але плоди – дії та вчинки. «По їхніх плодах ви пізнаєте їх...» (Від Матвія 7:16)

Кожен по собі судить

Кожен судить по собі. «Добра людина з доброго скарбу добре виносить, а лукава людина зо скарбу лихого виносить лихе» (Від Матвія 12:35). Подібне шукає подібне…

Молитва означає зв'язок

Молитва означає зв'язок. Духовний зв'язок людини з Богом...

Молитва – це початок всього

Молитва – це початок всього. Стремління духа. Внутрішня богоспрямованість…
«Безодня безодню прикликає шумом водоспадів Твоїх…» (Псалми 41:8)

Хай простить нам Господь провини наші

«Привчи язика свого казати: прости мені, і прийде до тебе смирення...» (Антоній Великий)
– Прости мені.
– Із серця свого прощаю. Прости і мене, немічного.
– Хай простить нам Господь провини наші...

Коли в серці буває розчулення

Молитва серця супроводжується духовним відчуттям розчулення, саме так її й можна визначити. «Коли в серці буває розчулення, то й Бог буває з нами...» (Серафим Саровський)

Де молиться, там і молись

Не важливо де, важливо як. Де молиться, там і молись...

Молитва не залежить від положення тіла

Молитва не залежить від положення тіла. Молитва залежить від положення серця...

Молитися як дихати

Молитися треба як дихати – завжди, на всякому місці, духом...

Бог простий, моліться просто

Бог простий, моліться просто. «Де просто, там ангелів зо сто...» (Преп. Амвросій Оптинський)

Тож кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові

Я сам людина грішна і підлягаю суду Божому – де мені когось судити. Простіть, не можу цього понести. Тож кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові...
«Обернувся Петро, та й ось бачить, що за ним слідкома йде той учень, якого любив Ісус, який на вечері до лоня Йому був схилився й спитав: Хто, Господи, видасть Тебе?
Петро, як побачив того, говорить Ісусові: Господи, цей же що?
Промовляє до нього Ісус: Якщо Я схотів, щоб він позостався, аж поки прийду, що до того тобі? Ти йди за Мною!
І це слово рознеслось було між братами, що той учень не вмре. Проте Ісус не сказав йому, що не вмре, а: Якщо Я схотів, щоб він позостався, аж поки прийду, що до того тобі?..» (Iван.21:20-23)

Не судіть, щоб і вас не судили

Не судіть, щоб і вас не судили. Бог знає. «Тому не судіть передчасно нічого, аж поки не прийде Господь, що й висвітлить таємниці темряви та виявить задуми сердець, і тоді кожному буде похвала від Бога...» (1Кор.4:5)

Подібне бачить подібне

Подібне бачить подібне…
«Добра людина з доброго скарбу добре виносить, а лукава людина зо скарбу лихого виносить лихе» (Від Матвія 12:35).
«Око то світильник для тіла. Тож як око твоє буде здорове, то й усе тіло твоє буде світле. А коли б твоє око лихе було, то й усе тіло твоє буде темне. Отож, коли світло, що в тобі, є темрява, то яка ж то велика та темрява!..» (Матв.6:22,23)

Не багато-хто ставайте учителями

Чим більше ти викриваєш себе, тим менше тобі хочеться викривати інших...
«Не багато-хто ставайте, брати мої, учителями, знавши, що більший осуд приймемо.
Бо багато ми всі помиляємось…» (Як.3:1,2)
«Один Законодавець і Суддя, що може спасти й погубити. А ти хто такий, що осуджуєш ближнього?..» (Як.4:12)
«А ти нащо осуджуєш брата свого? Чи чого ти погорджуєш братом своїм? Бо всі станемо перед судним престолом Божим.
Бо написано: Я живу, каже Господь, і схилиться кожне коліно передо Мною, і визнає Бога кожен язик!
Тому кожен із нас сам за себе дасть відповідь Богові.
Отож, не будемо більше осуджувати один одного, але краще судіть про те, щоб не давати братові спотикання та спокуси…» (Рим.14:10-13)
«Не судіть, щоб і вас не судили;
бо яким судом судити будете, таким же осудять і вас, і якою мірою будете міряти, такою відміряють вам.
І чого в оці брата свого ти заскалку бачиш, колоди ж у власному оці не чуєш?
Або як ти скажеш до брата свого: Давай вийму я заскалку з ока твого, коли он колода у власному оці?
Лицеміре, вийми перше колоду із власного ока, а потім побачиш, як вийняти заскалку з ока брата твого…» (Матв.7:1-5)
«Ось тому без виправдання ти, кожний чоловіче, що судиш, бо в чому осуджуєш іншого, сам себе осуджуєш, бо чиниш те саме й ти, що судиш.
А ми знаємо, що суд Божий поправді на тих, хто чинить таке…» (Рим.2:1,2)

Моє служіння

Моє служіння – це саме служіння, а не пошук прихильників, послідовників чи учнів. Своїм публічним служінням я лише даю можливість і іншим пізнати той шлях, який відкрив мені Господь. Не більше того. Я нікого нікуди не кличу. Кличе Господь, я ж просто іду. Хто хоче йти зі мною – прошу, приставайте. Тільки цур, не смикайте за полу…

Я стираю своє «я»

Мене немає. Я стираю своє «я». Чим менше его, тим більше Бога...

Як спастися від Страшного Суду

Як спастися від Страшного Суду? «Не судіть, щоб не суджено й вас; і не осуджуйте, щоб і вас не осуджено...» (Лук.6:37)
«Один з найкоротших шляхів до отримання прощення гріхів полягає в тому, щоб нікого не осуджувати, бо в осуді є згуба душі своєї...» (Іоанн Ліствичник)

Благодатна мова духа

Існує багато богословських мов. По-суті, достатньо знати хоча б одну. Головне, аби вона вірно вказувала шлях. Благодатна мова духа...
«І Він нас зробив бути здатними служителями Нового Заповіту, не букви, а духа, бо буква вбиває, а дух оживляє…» (2Кор.3:6)

«Хто після Правди продовжує пошук…»

Сьогодні у мене немає нерозуміння в духовних питаннях. Я вбогий духом. Вбогий на благодать...
«Хто після Правди продовжує пошук, той шукає лжі...» (Ієромонах Роман)

Tolle, lege! Бери, і читай...

«Одного разу, влітку 386 р, він [Августин] почув у сусідньому саду дитячий голос, який сказав: “Бери і читай!” (“Tolle, lege!..”). Августин відкрив Новий Завіт, і його очі зупинилися на словах Послання до Римлян, 13:13-14: “Як удень, поступаймо доброчесно, не в гульні та п'янстві, не в перелюбі та розпусті, не в сварні та заздрощах, але зодягніться Господом Ісусом Христом, а догодження тілу не обертайте на пожадливість...”
Августин був охрещений Амвросієм на Великдень у 387 р. ...» (З Житія блаж. Августина)
Віра від слухання. Tolle, lege! Бери, і читай...

Страх змушує вчитися

«Так говорить Господь Бог до дочки Єрусалиму (до церкви праведних): Походження твоє й народження твоє з краю ханаанського (тут нице, дольнє, букв. «жителі рівнин»); твій батько амореєць («гірський житель» – прагнення до вищого, дух, яким ми ще не стали), а мати твоя хіттеянка («страх», «жах», «боязнь»)» (Єз.16:3). Страх змушує нас вчитися. Жене у гори...

Екуменізм

Екуменізм (грец. екумена, ойкумена – буквально означає «населений світ») – ідеологія і рух за співпрацю та взаєморозуміння між християнами різних конфесій. «Коли можливо, якщо це залежить від вас, живіть у мирі зо всіма людьми!» (До римлян 12:18) Особисто я – за…
«Слава Богу, наші перегородки не дістають до неба...» (Митрополит Платон)

Дві речі відрізняють істинного духівника

Дві речі відрізняють істинного духівника – це духовне розуміння і духовна сила… 

Духовний учитель має бути досвідченим

Духовний учитель (старець, духівник) має бути досвідченим. Знати шлях не з поговорів, не теоретично, не з книг, але досвідно. Має сам пройти цей шлях знизу до верху, від першої сходини до останньої, і вміти вести по ньому інших…

Лікарю, зціли себе сам

Духовний учитель має бути світлим і самодостатнім у Бозі. Істина – це те, що робить тебе щасливим, тому духівник може вести інших тільки якщо сам перебуває в мирі і радості духовній. Інакше йому слід мовчки спасатися в затворі, займаючись лише самим собою. Medice, cura te ipsum! Лікарю, зціли себе сам...

Бо ми не такі, що Боже Слово фальшують

Духовний учитель не говорить нічого, що суперечило б Писанню. «Бо ми не такі, як багато-хто, що Боже Слово фальшують, але ми провіщаємо, як із щирості, як від Бога, перед Богом, у Христі...» (2Кор.2:17)

Вищий рівень духовного наставництва

Вищий рівень духовного наставництва – коли вчитель здатний свідомо, за своїм бажанням (без зовнішніх аскетичних засобів) входити в стан чистої молитви. Найвищий же рівень – це коли він з неї не виходить...

Помазання Духа

Істинний священик (старець, духовний учитель, духівник) лише той, на кому є помазання Духа. «Іван відповів і сказав: Людина нічого приймати не може [на себе], як їй з неба не дасться...» (Від Івана 3:27)

Блажен, хто зустрів на своєму шляху істинного духівника

Блажен, хто зустрів на своєму шляху істинного духівника. Сьогодні це, на жаль, далеко не просто. В такому випадку наставником тобі хай буде Слово Боже і святе передання Церкви – духовних старців, вчителів і отців…

Все вчення й увесь шлях

Все вчення й увесь шлях – ось в цих п'яти цитатах:
1. «Правдива ж мета нашого християнського життя полягає у здобутті Духа Святого Божого...» (Преподобний Серафим Саровський)
2. «Здобудь Духа Святого, і Дух Святий тебе всьому навчить...» (Преподобний Серафим Саровський)
3. «Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать…» (Як.4:6)
4. «Здобудь дух мирний, і тоді тисячі спасуться біля тебе...» (Преподобний Серафим Саровський)
5. «Господь любить людей, але посилає скорботи, щоб люди пізнали немічність свою та смирилися, і за смирення своє прийняли Святого Духа, а з Духом Святим – усе добре, все радісно, все чудово...» (Преподобний Силуан Антонов)
Це – православ’я…

Як до мене звертатися...

Як до мене звертатися... Православні й католики звертаються традиційно, «отець Олег», або «владика Олег». Віруючі протестантських конфесій – «брат Олег». Люди світські – «Олег Валентинович». Близькі друзі та рідні – іноді просто «Олег». Як Вам зручно, так і звертайтеся...

Чи не більша від тіла душа?..

Чи можна жінці відвідувати церкву під час «критичних днів», прикладатися до ікон, хреста, запалювати свічки, брати благословення у священика, причащатися?.. Чому ні? В Православній Церкві немає визначення з цього приводу, прийнятого на Соборі, лише думки святих отців як за, так і проти. Насправді тут не гріх, а марновірство. Гріх є порушення закону Божого – закону смирення й любові. Для того й приходимо до Бога, щоб очиститися. Чи не більша від тіла душа?.. Дане марновірство виходить з буквального тлумачення окремих положень Старого Завіту. Тому благословляю...

Церква Залишку

Церква Залишку зберігається як в церкві номінальній, так і в затворі, і в світі. «Ще поправді кажу вам, що коли б двоє з вас на землі погодились про всяку річ, то коли вони будуть просити за неї, станеться їм від Мого Отця, що на небі. Бо де двоє чи троє в Ім'я Моє зібрані (в ім’я смирення й любові, в ім’я благодаті), там Я серед них» (Матв.18:19,20).
Де смирення, там і Христос, а де Христос, там і духовна Церква. Про це й Одкровення: «І жінці (церкві вірних, церкві залишку, церкві праведників) дані були дві крилі великого орла (крила божественної сили: піст і молитва, молитва і смирення, священна молитва і увага), щоб від змія (гординя, фарисейство, система насильства) летіла в пустиню до місця свого (пустеля самотності, пустеля бездуховності, пустеля випробувань), де будуть її годувати час, і часи, і півчасу (період великої скорботи, духовного спустошення)... І змій розлютувався на жінку, і пішов воювати з останком насіння її, що вони бережуть Божі заповіді та мають свідоцтво Ісусове (свідоцтво істини, свідоцтво праведності, дію благодаті)...» (Об'явлення 12:14-17)

Говоріння мовою духа

Існує п'ять проявів говоріння мовою духа:
- розуміння й тлумачення Святого Письма по духу;
- здатність з кожним говорити його мовою (знаходити «спільну мову»);
- говоріння чужою мовою буквально;
- молитва серця (або молитва духа);
- так звана «глоссолалія», або ж мова екстази...

Буквальна глоссолалія

Буквальна глоссолалія – не вогонь. Буквальна глоссолалія – це дим від вогню. Зовнішній прояв внутрішнього (екстатичного) стану душі... 
«Але в Церкві волію п'ять слів зрозумілих сказати, щоб і інших навчити, аніж десять тисяч слів чужою мовою…» (1Кор.14:19)

Про апокрифи

Про апокрифи. Якщо в моєму саду є джерело чистої, живої води, – який сенс мені йти до іншого, далекого та непевного? Як на мене, Біблійного канону, осмисленого по духу, як і містичного досвіду Східної Церкви, цілком достатньо для нашого спасіння. Втім, потяг до пізнання закладений в нас Творцем. Все пізнається в порівнянні...

Про езотеричні практики

Про езотеричні практики. Якщо в моєму саду є джерело чистої, живої води, то який мені сенс іти до іншого – далекого, сумнівного, отруєного окультизмом?.. Як мені бачиться, містичного досвіду Східної Церкви (аскеза, смирення серця, духовна практика ісихазму) цілком достатньо для нашого спасіння...

Про реінкарнацію душ

Я православний священик. У православній догматиці, як відомо, немає вчення про реінкарнацію душ. У цьому питанні мені імпонує точка зору Данила Андрєєва – пошуком того, що об'єднує:
«Хибність релігійних догматів полягає, здебільшого, не в їх змісті, а в претензіях на те, що затверджений догматом закон має всезагальне, універсальне, космічне значення, а затверджений догматом факт повинен сповідатися всім людством, бо без цього нібито немає спасіння.
Усе викладене приводить нас до визнання дійсності того духовного досвіду, який відлився в ідею перевтілень: так, такий шлях становлення має місце; нічого принципово неприйнятного для християнства або ісламу в суті цієї ідеї немає, окрім, хіба, того, що про ідею перевтілень до нас не дійшло ніяких висловлювань засновників християнства та ісламу (що, втім, саме по собі нічого не доводить, оскільки в Євангеліє і Коран потрапило, як відомо, далеко не все, що вони говорили). Але рішуче ні з чого не випливає, що шлях перетворень нібито є єдино можливий, єдино реальний шлях становлення індивідуального духа.
Відшліфована в такому напрямку, щоб осягнути цей тип шляху, свідомість індійського народу, як часто в подібних випадках буває, абсолютизувала своє відкриття, стала глухою до сприйняття інших типів шляху становлення. З єврейським і арабським народами сталося те ж саме, але під протилежним знаком: сприйнявши істину про інший шлях становлення, при якому втілення у фізичному шарі відбувається лише один раз, свідомість цих народів настільки ж неправомірно абсолютизувала цей другий тип шляху... В результаті виникла між двома групами світових релігій розбіжність, що здається нерозв'язною.
Насправді ж, обидві ці антагоністичні ідеї істинні в своїй основі, фіксуючи два з можливих типів шляху, і для зняття цього "протиріччя" не потрібно нічого, окрім відмови кожної зі сторін від претензій на універсальну винятковість своєї ідеї...» (Данило Андрєєв. Роза світу. Кн. I. Роза світу і її місце в історії. Розд. 3. Ставлення до релігій)

Реінкарнація в православному розумінні

В мені живуть тисячі поколінь, народжених до мене. Це і є реінкарнація в православному розумінні цього слова...

Про Данила Андрєєва

Про Данила Андрєєва. Його містичний досвід народження згори і хрещення Духом Святим дивно схожий з моїм власним. До дрібниць, до деталей. Читав і дивувався. Саме це й спонукало мене прочитати його книгу з великою довірою. Багато в ній спірного. Однак в сенсі речей визначальних – майбутньої світобудови, грядущої релігії Духа, – наші бачення цілком збігаються...

Про Кастанеду

Про Кастанеду. Кастанеда – очевидний містик і талановитий компілятор двадцятого сторіччя. Його, як і іншу містичну літературу, слід читати в Дусі й по духу. Не такий страшний Кастанеда, як ті, хто його читає. У Кастанеди «намір» – це стремління; «бездоганність» – чистота, самозречення, праведність; «точка зборки» – рівень свідомості (точка зору, точка/фокус уваги, центр сприйняття, центр усвідомлення); «сталкінг» – умне діяння, душевна увага, воля, аскеза; «мистецтво сновидіння» – сердечне діяння, внутрішня увага, духовне бачення, ісихазм, мистецтво усвідомлення...

Про Сатпрема, Мірру Альфассу, Шрі Ауробіндо

У Сатпрема, Мірри Альфасси, Шрі Ауробіндо «супраментальний» – означає «надрозумний»: вищий, духовний, божественний. «Фізичний ум» – ум плотський, ниций, рівень підсвідомості. «Сходження в тіло» – тут сходження в серце, молитовне сходження в себе: розум (ум зовнішній) – ум (ум внутрішній) – ум/дух (глибини свідомості) – дух (рівень надсвідомості) – «фізичний ум» (рівень підсвідомості) – «розум клітин» (рівень несвідомості, низове матеріальне, інформація ДНК). «Душа» – дух; «психічне» – духовне; «ментальне і вітальне» – душевне. «Шакті», «Матір» – еволюційна сила, благодать Святого Духа...

Про Олександра Меня

Блаженної пам'яті отець Олександр Мень воістину сповідник нашого часу. Він загинув саме у той рік, коли я прийшов до живої віри. Часом мені здається, що дух його продовжує своє служіння в мені, недостойному...

Про Церкву й державу

Церква (церковна громада) не є госппідприємством, як не є ним будь-яка сім'я. (При бажанні й сім’ю можна назвати «суб’єктом господарювання», бо ж має сімейний бюджет, i веде домашнє господарство.) Церква відділена від держави, i втручання в її справи фіскальних органів мало б розцінюватися як порушення ст. 35 Конституції України. Церква (громада) – це духовна сім’я, i як кожна сім’я зареєстрована в державі. Церковний бюджет складається з добровільних пожертв членів цієї сім’ї, з яких уже взяті всі податки «на кесаря»...
«Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати жодної, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.
Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа – від церкви…» (Конституція України. Стаття 35)

Про десятину вірних

Матеріальною основою служіння церковної громади є добровільні пожертвування та десятини вірних: «Принесіть же ви всю десятину до дому скарбниці, щоб страва була в Моїм храмі, і тим Мене випробуйте, промовляє Господь Саваоф: чи небесних отворів вам не відчиню, та не виллю вам благословення аж надмір?» (Малахія 3:10). Новий Завіт не скасовує цієї заповіді, але піднімає її до рівня добровільної. «Не подумайте, ніби Я руйнувати Закон чи Пророків прийшов, Я не руйнувати прийшов, але виконати...» (Матв.5:17)

Левіти духовні

Левіти – служителі скинії та храму – не мали земельного уділу, але жили лише з десятини та пожертвувань вірних. Так само й в церкві Нового Завіту: священики, левіти духовні, не мають права займатися ні бізнесом, ані політикою...
«Ніхто двом панам служити не може, бо або одного зненавидить, а другого буде любити, або буде триматись одного, а другого знехтує. Не можете Богові служити й мамоні» (Матв.6:24).
«Хіба ви не знаєте, що священнослужителі від святині годуються? Що ті, хто служить вівтареві, із вівтаря мають частку? Так і Господь наказав проповідникам Євангелії жити з Євангелії...» (Перше до Коринфян, 9.1-15)

Реалізація церковних свічок

Реалізація церковних свічок – це також один із способів збору пожертвувань, прийнятих у православній церкві. Організація бюджету громади є внутрішньою справою самої громади (так само, як формування та розподіл сімейних коштів є внутрішньою справою самої сім'ї). Приблизний розмір пожертвування на церковні свічки встановлює церковна рада. Вірні, які не мають можливості на таке даяння, беруть свічі просто...

Релігія, філософія і наука

Релігія, філософія і наука – як дух, душа і тіло, три в одне. Між ними має бути гармонія, інакше це недуга, неминуче відхилення від норми. Справжня релігія ніколи не суперечила науці, як і справжня наука – релігії.
Мій улюблений фільм – «Сталкер» Андрія Тарковського. Пам'ятаєте, наприкінці фільму, перед входом у «кімнату виконання бажань» – входом у тонкий, містичний світ метакосмосу (церковною мовою – в небо) сидять троє, притулившись спинами один до одного. І хоч дивляться в різні боки, та нарешті, вони об'єдналися: Сталкер – дух людський, справжня релігія, духовність; Письменник – душа, філософія, культура; Професор – тіло, матеріальна сфера, наука. Нині прийшов час цього великого єднання...

Ідолослужіння

Ідолослужіння буквально є поклоніння тварі замість Творця. Духовно ж – лиха пожадливість та зажерливість...
«Отож, умертвіть ваші земні члени: розпусту, нечисть, пристрасть, лиху пожадливість та зажерливість, що вона ідолослуження, бо гнів Божий приходить за них на неслухняних…» (Кол.3:5-7)

Духа Божого і духа омани пізнавайте так…

«Духа Божого і духа омани пізнавайте так: усякий дух (людина), що сповідує Ісуса Христа (що сповідує смирення як шлях, і дію благодаті як ціль), Який прийшов у плоті (в його житті, в його плоті), є від Бога. А всякий дух, що не сповідує Ісуса Христа, Який прийшов у плоті (гордий, що не смиряється), не є від Бога, але це дух антихриста (дух гордині, злоби, дух зваби духовної), про якого ви чули, що він прийде i тепер уже є в світі (в т.ч., і насамперед, в релігійному)...» (1-е Івана 4:2,3)

Неправдою світ пройдеш, назад не повернешся

Неправдою світ пройдеш, назад не повернешся. Будьмо уважні. Дев'яту Заповідь ще ніхто не відміняв...

Догмати й обряди

Догмати й обряди – знаки на шляху спасіння. Догматизм та обрядовірство – ідол і тупик...

Про «надмірну надію»

Про «надмірну надію». Надія духовного не буває надмірною. Надія духовного – є водійство Духом...

Досвід, краса і страждання

Є три шляхи пізнання вищого – досвід (духовний), краса (душевний) і страждання (фізичний). На жаль, найчастіше ми обираємо страждання...

Три шляхи пізнання вищого

Є три шляхи пізнання вищого – досвід, краса і страждання. Перший – це коли людина смиряється свідомо. Шлях істинної релігії...

«Бо кого Він передбачив…»

«Бо кого Він передбачив, тих і призначив…» (Рим.8:29). Християнство не є релігією фаталізму. Насправді ми самі обираємо свій шлях – щохвилини, один з багатьох і багатьох можливих. В даному контексті Бог Всевідаючий саме тому, що Він над матерією, простором і часом. Просто Йому відкрита вся карта. Тож Господь ніяк не применшує нашої з вами свободи...

Для Бога немає нічого недовідомого

Для Бога немає нічого недовідомого. Для Нього не існує «учора», «сьогодні», «завтра»… Бог над матерією, над простором і над часом. Ми щогодини обираємо свій шлях – Йому ж відкрита уся карта. «Бо кого Він передбачив, тих і призначив, щоб були подібні до образу Сина Його, щоб Він був перворідним поміж багатьма братами. А кого Він призначив, тих і покликав, а кого покликав, тих і виправдав, а кого виправдав, тих і прославив...» (До римлян 8:29,30)

Над нами, в нас, посеред нас…

Бог над нами. Бог в нас. Бог посеред нас...
«Царю Небесний, Утішителю, Душе істини, що всюди є і все наповняєш...» (Молитва Святому Духу)

Для Бога немає нічого неможливого

Для Бога немає нічого неможливого, але спасіння через смирення. Уяви собі найгірше, і прийми його з миром. Початок смирення – самозречення. Перехід в світ божественної присутності. В божественний простір. У духовний вимір буття...

Все, що має початок, має й кінець

Все, що має початок, те має й кінець: один тільки Бог за природою Своєю безпочатковий і безкінечний. Життя вічне ще треба здобути. Вічність можлива лише в єднанні із Вічним…
«Цар над царями та Пан над панами, Єдиний, що має безсмертя...» (1-е Тимофію 6:15,16)
«Тож усі душі Мої: як душа батькова, так і душа синова Мої вони! Душа, що грішить, вона помре...» (Єзекіїля 18:4)
«І не лякайтеся тих, хто тіло вбиває, а душі вбити не може; але бійтеся більше того, хто може й душу, і тіло вам занапастити в геєнні...» (Матв.10:28)
«Учителю Добрий, що робити мені, щоб вічне життя вспадкувати?..» (Мар.10:17)

Все є Бог

Все є Бог. Хоча Бог не є все...

Все з Нього, і через Нього, і Ним

Все є Бог. Все з Нього, і через Нього, і Ним. Вірую в єдиного Бога...

Предвічний Дао

Чи в Будді немає Христа? Чи в Христі немає Будди?.. Христос є Шлях. «Предвічний Дао»...

Моє служіння

Моє служіння – служіння не реформації, але відродження. Реформація зазвичай розуміється як жорстке реформування: переробка, перебудова, перетворення вчення й організації церкви. Я ж кажу про відродження втраченого. Це радше духовний ренесанс, відродження православ'я, яке ми втратили. Моє служіння – не руйнування. Моє служіння – відбудова...

На все свій час

На все свій час. Який сенс нарікати на незрілий плід? Або розкривати ще зелений бутон?..

Діти, які померли в дитинстві

Діти, які померли в дитинстві, суть ангели на небесах, бо безгрішні. Те ж стосується і дітей нехрещених. Ангел хранитель дається кожній дитині, незалежно від віросповідання її батьків. Ось і Христос про нехрещених єврейських дітей: «Він же дитину покликав, і поставив її серед них, та й сказав: Поправді кажу вам: коли не навернетесь, і не станете, як ті діти, не ввійдете в Царство Небесне. Стережіться, щоб ви не погордували ані одним із малих цих; кажу бо Я вам, що їхні Анголи повсякчасно бачать у небі обличчя Мого Отця, що на небі...» (Від Матвія 18:2-3,10)

Діти – ангели у плоті

Діти – ангели у плоті. В саду Божому потрібні й нерозкриті бутони...
«Ті, які вважають нещастям втрату грошей, або дітей, або рабів, або іншого майна хай відають, що, по-перше, належить бути задоволеними тим, що подає Бог; а потім, коли буде потрібно віддавати (назад), то з готовністю і благодушністю, не мучаючи себе скорботою через позбавлення того, чи краще, зворотного повернення: подібно до тих, котрі покористувавшись не своїм, знову віддають те назад...» (Добротолюбіє. Настанови святого Антонія Великого)

Звинувачувати Бога в усіх бідах
	
Звинувачувати Бога в усіх бідах – все одно що вдарити себе молотком по пальцю, а потім апелювати до Бога: «Чому не спинив молоток?» Або перебігати інтенсивну автомагістраль в кілька смуг руху, тягнучи за собою й дитину, – а потрапивши під колеса, обурюватися: «Дитина ж у чому винна?!..»

Про страждання дітей

Бог любить грішника, але не залишає його без покарання. Гріхи батьків падають на дітей до третього-четвертого роду тих, що ненавидять Його; благословення ж – до тисячі поколінь тих, які люблять Його, і дотримують заповідей Його (див. Вихід, 20.5,6). Це духовний закон, вічний і незмінний, як незмінний і Сам Законодавець. Діти народжуються безгрішними, але страждають за гріхи батьків своїх, також і задля вдосконалення. Адже їм так само властиво смирятися.
Як відомо, діти алкоголіка народжуються безгрішними, однак несуть на собі печать – спадкову ущербність, гріхи батьків. І саме ця обставина іноді є єдиним аргументом, який смиряє, для спасіння нерозкаяного грішника. Буває, що людина – майбутній батько чи мати – і зовсім не дбає про себе, але заради майбутнього своїх дітей усе ж залишає беззаконня.
Те ж стосується й людей психічно неповноцінних. За словом Феофана Затворника: «Ідіоти! – так вони ж тільки для нас ідіоти, а не для себе і не для Бога. Дух їх своїм шляхом зростає. Може статися, що ми, мудрі, виявимося гіршими за ідіотів...» 

Щодо страждань безсловесних

Щодо страждань безсловесних. Тварини страждають (хворіють) тому, що теж є учасниками еволюційного процесу, а значить – для вдосконалення. Твар безсловесна безгрішна, але не досконала. Досконалий лише тонко-матеріальний світ святих ангелів Божих. У ньому воістину «Смерть знищена буде назавжди, і витре сльозу Господь Бог із обличчя усякого...» (Ісаї, 25.8)

Хто винен

В існуванні будь-якої життєвої проблеми зазвичай винні четверо. Насамперед ти сам, бо кожен сам за себе дає відповідь Богові. Потім батьки, позаяк не навчили. Затим середовище, соціум, суспільство, в якому живемо. І, нарешті, церква, бо не виконала властиву їй роль – дзеркала духовності, школи смиренномудрості, джерела благодаті. Совісті цього суспільства...

Молись і смиряйся, смиряйся і молись

Молись і смиряйся, смиряйся і молись. На допомогу вам хай буде моя книга «Нехай буде воля Твоя...»

Православ'я – це Церква Східна

Православ'я – це дух смиренномудрості і містичний досвід Східної Церкви. Християнство – це Церква Східна...

Християнство – це Церква Східна

Християнство – це Церква Східна, як географічно (Близький Схід), так і духовно. «Через велике милосердя нашого Бога, що ним Схід із висоти нас відвідав...» (Лук.1:78)

Монашество нашого часу

Монашество нашого часу – це ісихазм, або молитовне мовчання в миру…

Якщо немає відповіді на молитву

Якщо немає відповіді на молитву, то або не так молишся, або не про те. Не так – не в молитві серця, і не про те – не в згоді з волею Божою…

Не всі мирські загинуть

Не всі мирські загинуть, не всі воцерковлені спасуться...

Людина є дух, який має душу і живе в тілі

Людина є дух, який має душу (розум, волю, емоції) і живе в тілі. Як і апостол засвідчує: «А непорушений дух ваш, і душа, і тіло хай непорочно збережені будуть...» (1Сол.5:23)

Людина створена на образ Божий

Людина створена на образ Божий. Бог є Дух – і людина, за образом Божим, є дух. Бог Триіпостасний: Отець, Син, Дух Святий – і людина, за образом Його, також «триіпостасна». Людина є дух, який має душу (розум, волю, емоції) і живе в тілі...

Дух, душа і тіло – три в одне

Розум є знаряддя духа, як і тіло – знаряддя розуму. Дух, душа і тіло – три в одне. Між ними має бути гармонія, інакше це недуга, неминуче відхилення від норми...

Душа людини подібна до чаші

Душа людини подібна до чаші. Зовнішня її частина – власне те, що ми й називаємо «душею», – це розум, воля та емоції. Внутрішня, інакше іменована «серцем» (середина, серцевина душі), – суть глибини свідомості, підсвідомість та надсвідомість. У серці душі й міститься дух людини: «душа душі», наше істинне «я»...

Дух є «душа душі»

Дух є «душа душі» – наше істинне «я», вища форма свідомості. Свідомість – це усвідомлююча себе енергія...

Поняття «дух» стосовно людини

Поняття «дух» стосовно людини має подвійне значення. По-перше, дух як сутність, як істинне наше «я». І по-друге, дух як дихання життя, як внутрішня духовна сила...

Про дух та его

Дух – наше істинне «я» – це «я» внутрішнє, духовне. Его – наше неправдиве «я» – це «я» зовнішнє, душевне...

В дійсності наша свідомість єдина

В дійсності наша свідомість єдина. Підсвідомість, свідомість, надсвідомість – усе це частини єдиної свідомості людини...

Рівні свідомості (ума)

Розум (ум зовнішній) – ум (ум внутрішній) – ум/дух (глибини свідомості) – ум фізичний (підсвідомість) – дух (вища форма свідомості, надсвідомість). Рівні свідомості (ума)...

Душа не може існувати без тіла

Як вода не може існувати без посудини, так і душа не може існувати без тіла...
[Пара (туман) – не рідина, тобто не вода в її агрегатному стані (хоча хімічно це безперечно так). Посудиною ріки є русло. В умовах невагомості (космосу, вільного падіння) такою «посудиною» стає тонка плівка поверхневого натягу. Але тут не про те, тут про духовне.]

Після виходу з тіла фізичного

Людина є дух, який має душу (розум, волю, емоції) і живе в тілі. Після виходу з тіла фізичного – вона за визначенням залишається духом, який має душу, і живе в тілі, але вже в тілі тонкому, ефірному. В тонкій оболонці душі...

Форма тонкого тіла

Просторово центр душі знаходиться в районі нашого серця, вірніше за ним. Душа має форму яйця, в яке вписане фізичне тіло людини. Зовнішні контури душі відповідають тонкому, або ефірному тілу (тонкій оболонці душі)...

Фізичне тіло подібне тілу гусениці

Фізичне тіло подібне тілу гусениці, або шкаралупі курчати. Воно необхідне доти, доки не сформується тіло тонке – душевне, або ж просвітлене, духовне. Розвиток духа відбувається саме в коконі фізичного тіла…
«І це скажу, браття, що тіло й кров посісти Божого Царства не можуть, ані тління нетління не посяде…» (1Кор.15:50)
«Бо вважаю я за справедливе, доки я в цій оселі, спонукувати вас нагадуванням, знаючи, що я незабаром повинен покинути оселю свою, як і Господь наш Ісус Христос об'явив був мені…» (2Петр.1:13,14)
«Життя мозку і серця, і необхідне для цього сукупне, чудово скоординоване життя всіх органів тіла, потрібні лише для формування духа, і припиняються, коли це формування завершено, або повністю визначився його напрямок...» (Архієпископ Лука Войно-Ясенецький)
«Всередині, або в глибині світу, нам видимого, прихований інший світ, настільки ж реальний, як цей, – світ духовний, а точніше тонко матеріальний...» (Святитель Феофан Затворник)
«Сама душа – дух, нематеріальна, але оболонка її з цієї тонкої нематеріальної стихії. Наше тіло грубе, а та оболонка душі – найтонша є і служить посередницею між душею і тілом. Через неї душа діє на тіло і тіло на душу. Та про це я мимохідь кажу. Утримайте тільки в думці, що душа має найтоншу оболонку (тонке тіло) і що ця оболонка така ж і в нашої душі, як і в усіх духів...» (Святитель Феофан Затворник)

На надментальному рівні свідомості

На надментальному рівні свідомості – надрозумному, духовному, – форма стає прозорою (індивідуальність, тонка оболонка душі). Але вона залишається. Залізо, що стало вогнем...

Бо створений...

Абсолютний – чистий, нематеріальний Дух – тільки Бог. У порівнянні з Ним дух людський (так само як і дух ангельський) – грубий і речовинний. Бо створений...

«Безплотний» не означає «безтілесний»

«Безплотний» не означає «безтілесний». Один лише Бог – Абсолютний Дух...
«Отже, Ангел є сутність, обдарована умом, яка постійно рухається, вільна, безтілесна, яка служить Богові, яка по благодаті отримала для свого єства безсмертя: один тільки Творець знає вид і визначення цієї сутності. Безтілесною ж і нематеріальною вона називається в порівнянні з нами. Бо все в порівнянні з Богом, єдиним тільки незрівняним, виявляється і грубим, і речовинним, тому що одне тільки Божество в строгому сенсі є неречовинним і безтілесним...» (Преподобний Іоанн Дамаскін)

Образ і подоба

Образ Божий в людині не зовнішній, але внутрішній, духовний. Бог є Дух – і людина, на образ Божий, є дух. Бог Триіпостасний (Отець, Син, Дух Святий) – і людина, за образом Божим, також «триіпостасна». Людина є дух, який має душу (розум, волю, емоції) і живе в тілі. Бог Законодавець – і людина заховує в серці своєму совість, Богом писаний Закон. Бог є Сущий – абсолютно вільний, маючий сутність у Самому Собі, багатий на все (тому, власне, і «Бог», від одного кореня). Який всім все дає, і ні від кого не залежить, ні в чому не маючи потреби. І людина, створена на образ Божий – наділена свободою волі, здатністю самостійно обирати свій шлях. Бог Вседержитель – і людина покликана «панувати над морськими рибами, і над птахами небесними, і над кожним плазуючим» в полі серця свого. (Над жаданнями плоті і пристрастями своєї душі.) Бог Премудрий – і людина створена розумною. Бог є Любов – і людина здатна любити. Бог Творець усього сущого – і людина, за образом Його, здатна творити...
Коли Господь приступав до створення людини, то, читаємо: «І сказав Бог: Створімо людину за образом Нашим [і] за подобою Нашою...» Однак після самого створення бачимо інше: «І створив Бог людину за образом Своїм, за образом Божим створив її...» (див. Буття 1.26-27). Про подобу вже не йдеться. Чому? Та тому, що подобу людина повинна напрацювати сама...
Подоба – це бути не просто маючим в серці своєму совість, скрижалі Закону, але жити по совісті. Не просто вільним в обранні свого шляху, але на ділі вільно обирати шлях до Світла, шлях одухотворення, освячення, обоження. Бути не просто розумним, але мудрим премудрістю Божою. Не просто здатним любити, але люблячим. Не просто спроможним до творення, але дійсним творцем прекрасного...

Життя вічне ще слід віднайти

Вічним – безсмертним за природою своєю, по суті, по єству, – є один тільки Бог: «Цар над царями та Пан над панами, єдиний, що має безсмертя» (1-е Тимофію 6:15,16). Він один безпочатковий і безкінечний; усе ж, що має початок, те має й кінець. Душа стає вічною лише в єднанні зі своїм Творцем; життя вічне ще слід віднайти...
«Тож усі душі Мої: як душа батькова, так і душа синова Мої вони! Душа, що грішить, вона помре...» (Єзекіїля 18:4)
«І не лякайтеся тих, хто тіло вбиває, а душі вбити не може; але бійтеся більше того, хто може й душу, і тіло вам занапастити в геєнні...» (Матв.10:28)
«Учителю Добрий, що робити мені, щоб вічне життя вспадкувати?..» (Мар.10:17)
«Сам Один єси Безсмертний, що створив і впорядкував людину...» (Парастас за в Бозі спочилих)

Друга смерть

Друга смерть – повна дематеріалізація, повернення свідомості в початковий стан нетварної енергії...
«Блаженний і святий, хто має частку в першому воскресінні! Над ними друга смерть не матиме влади» (Об.20:6).
«Смерть же та ад були вкинені в озеро огняне. Це друга смерть, озеро огняне» (Об.20:14).
«А лякливим, і невірним, і мерзким, і душогубам, і розпусникам, і чарівникам, і ідолянам, і всім неправдомовцям, їхня частина в озері, що горить огнем та сіркою, а це друга смерть…» (Об.21:8)

Усе суще, Ним створене, до Нього й повернеться

«І сказав Він мені: Сталося! Я Альфа й Омега, Початок і Кінець» (Об.21:6). Усе суще, Ним створене, до Нього й повернеться – свідомо (обоження, богоєднання, незлитне і нероздільне єднання з Творцем) чи не свідомо (повна дематеріалізація, втрата індивідуальності, форми, повернення в стан чистої енергії благодаті), по своїй волі чи проти неї. Енергія не зникає (не руйнується), але переходить з однієї форми (виду) в іншу. Закон збереження...
«Переможець наслідить усе, і Я буду Богом для нього, а він Мені буде за сина. А лякливим, і невірним, і мерзким, і душогубам, і розпусникам, і чарівникам, і ідолянам, і всім неправдомовцям, їхня частина в озері, що горить огнем та сіркою, а це друга смерть» (Об.21:7,8).
«І вернеться порох у землю, як був, а дух вернеться знову до Бога, що дав був його…» (Екл.12:7)

Виведення «космонавта» на орбіту

Тіло є знаряддя розуму, як і розум – знаряддя духа. За аналогією ракета-носій є знаряддя космічного корабля, як і космічний корабель – знаряддя космонавта. Сенс всього – розвиток/вдосконалення духа. Виведення «космонавта» на орбіту...

Душа людини утворюється в момент зачаття

Душа людини утворюється в момент зачаття. Саме тому штучне переривання вагітності і є вбивством...

Свідомість – це усвідомлююча себе енергія

Свідомість – це усвідомлююча себе енергія – тварна (свідомість людська), або ж нетварна (Свідомість Божественна)...

Що є «я»?..

– Що є «я»?
– «Я» є дух...
– Що є дух?
– Вища форма свідомості...
– Що є свідомість?
– Усвідомлююча себе енергія...

До пізнання себе

По суті, завдання будь-якої релігії зводиться до пізнання нашого істинного «я» – вищої форми свідомості, «душі душі», частинки божества в людині. До пізнання себе і Бога в собі...

Дух як вища форма свідомості

Дух людський, як вища форма свідомості, є частинкою божества – Свідомості Вищої, Божественної, Абсолютної. Вищої Свідомості Сущого...
«Слово, взявши частину новоствореної землі, безсмертними руками становило мій образ, і приділило йому Свого життя, тому що послало в нього Дух, який є струмінь незвіданого Божества. Так з пороху і дихання створена людина – образ Безсмертного, бо в обох царює єство ума. Тому, як земля, прив'язаний я до тутешнього життя, і, як частинка Божественного, ношу в грудях любов до життя майбутнього...» (Григорій Богослов)

Два пальці, притиснуті до долоні

Два пальці, притиснуті до долоні, – «Христос в нас». Дві природи, божественна і тварна, з'єднані в нас (в нашому дусі, в нашому дійсному «я») незлитно і нероздільно...
«Таємниця, захована від віків і поколінь, а тепер виявлена Його святим, а вона: Христос у вас, надія слави…» (Кол.1:26,27)

Внутрішня людина

Наш дух – істинне наше «я» – є «я» внутрішнє, духовне. Душа душі. Внутрішня людина. Вища форма свідомості...
«Бо маю задоволення в Законі Божому за внутрішнім чоловіком, та бачу інший закон у членах своїх, що воює проти закону мого ума, і полонить мене законом гріховним, що знаходиться в членах моїх…» (Рим.7:22,23)

Розгрівання вогню

Дух людський, наше істинне «я», подібне до заліза, з'єднаного з вогнем благодаті. Речовинне з неречовинним, тварне з нетварним, земне з небесним. Розгрівання вогню і є просвітлення, вдосконалення, обоження...
«З цієї причини я нагадую тобі, щоб ти розгрівав Божого дара, який у тобі...» (2Тим.1:6)

Еволюція свідомості

Закон еволюції – це божественний закон розвитку (вдосконалення) матерії від неживої – через живу – до вищої форми існування матерії, матерії мислячої (людина розумна), і до найвищої її форми – матерії тонкої, духовної (світ ангельський). Еволюція свідомості...

Еманація блаженства

Незважаючи на те, що Бог самодостатній по Своїй суті і перебуває у вічному блаженстві любові, Він, за словами блаженного Феодорита, «будучи безоднею благодаті, зволив не сущим дарувати буття» блаженства. Бог є любов, любов же альтруїстична за природою: «Блаженніше давати, ніж брати» (Дії 20:35). У цьому й полягає мотив творіння. Еманація (витікання, розповсюдження) блаженства (благодаті)...

Творіння вічне

Творіння вічне, як вічний і Сам Творець. «На початку» – всього лише черговий цикл еволюційно-інволюційного процесу творення буття. Бог є вічне Начало вічних світів і вічних душ...
«А Ісус відповів їм: Отець Мій працює аж досі, працюю і Я…» (Iван.5:17)

Єдиний друг, який не зрадить

Єдиний друг, який не зрадить, і в якому не засумніваєшся, – Христос...

«А праведник, якщо і рано помре…»

Людина йде з життя на піку свого духовного розвитку. Коли дух її максимально вдосконалився, розвиток завершено, і попереду або падіння, або стагнація (зупинка розвитку), що власне, одне й те саме. Бувають і винятки, коли Бог залишає людину заради служіння – то притіняючи, то відпускаючи благодать. Але це саме виключення...
«А праведник, якщо і рано помре, буде у спокої, 
бо не в довговічності чесна старість, і не кількістю років вимірюється: 
мудрість є сивина для людей, і непорочне життя - вік старости. 
Як той, що благовгодив Богу, він улюблений, і, як той, що жив серед грішників, переставлений; 
забраний, щоб злоба не змінила розуму його, або підступність не спокусила душу його. 
Бо вправа у нечесті затьмарює добре, і хвилювання похоті розбещує розум незлобливий. 
Досягнувши досконалості за короткий час, він виконав довгі літа; 
бо душа його була угодна Господу, тому і прискорив він (відхід) із середовища нечестя. А люди бачили це і не зрозуміли, навіть і не подумали про те, 
що благодать і милість зі святими Його і промисел про обраних Його. 
Праведник, помираючи, осудить живих нечестивих, і юність, що швидко досягла досконалості, – довголітню старість неправедного; 
бо вони побачать кончину мудрого і не зрозуміють, що Господь визначив про нього і для чого поставив його у безпеку…» (Прем.Сол.4:7-17)

Боже Слово живе та діяльне

Боже Слово живе та діяльне (Євр.4:12). І все Писання Богом надхнене (2Тим.3:16). «Бо Я пильную Свого слова...» (Єр.1:12)

«Погине народ Мій за те, що не має знання...»

Біда суспільства в тому, що священики не знають духовних законів. Сліпі поводатарі для сліпих...
«Погине народ Мій за те, що не має знання: тому, що знання ти відкинув, відкину й тебе, щоб не був ти для Мене священиком. А тому, що забув ти Закон свого Бога, забуду синів твоїх й Я.
Що більше розмножуються, то більше грішать проти Мене. Їхню славу зміню Я на ганьбу…» (Ос.4:6,7)

Чотири випадки, коли Бог допускає нам страждання

Чотири випадки, коли Бог допускає нам страждання (у т.ч. хвороби):
1. Грішнику, аби наставити на шлях істинний.
2. Праведнику, коли той збочує з путі.
3. Праведнику для вдосконалення, бо сила Божа здійснюється в немочах (2Кор.12:9).
4. Святому праведнику, щоб засоромити сатану, на славу Божу (приклад праведного Йова)...

Харизма

Харизма – грец. «милість», «божественний дар», «благодать». У християнстві означає дар Бога, духовний дар. В церковнослов'янських та українських перекладах новозавітних і інших текстів «харизма» зазвичай передається словом «благодать»; в англійському – «grace».
Згідно з ап. Павлом, харизма – це дар благодаті Святого Духа, що вільно подається для відкуплення і спасіння, для здійснення покликання християн, для будування Церкви. Православ'я за визначенням харизматичне, тобто благодатне...

Не поспішай залишати місце спасіння твого

Не поспішай залишати місце спасіння (служіння) твого. І Бог, і сатана – всюди той самий...
«Інший хтось запитував його: що мені робити, щоб догодити Богові? Св. Антоній відповідав: куди б ти не пішов, завжди май Бога перед своїми очима; щоб ти не робив, май на те свідчення в Писанні; і в якому б місці ти не жив, не скоро йди звідти. Дотримуйся цих трьох заповідей, і спасешся (Дост. сказ. 3; Patr. ib. 1083)...» (Добротолюбіє. «Вислови св. Антонія Великого і сказання про нього»)

«Краса врятує світ...»

«Краса врятує світ...» Краса відкриває серце. Дивлячись на красу, ум замовкає – і входить, стає чутною благодать. Зоряне небо над головою, і духовний закон всередині нас...

Близько до тебе Господь

Близько до тебе Господь – Він в слові Своїм, і в серці твоїм. «Бо Божеє Царство всередині вас...» (Лук.17:21). Звернися в себе...

І на сонці бувають плями

І на сонці бувають плями. Один лише Господь без гріха – «сонце та щит...» (Пс.83:12)

Дар розрізнення духів

Дар розрізнення духів – один із перших дарів благодаті. Якщо немає ще духовного відчуття, то по їхніх плодах ви пізнаєте їх...
«Бо хіба ж виноград на тернині збирають (бажання, заздрість, користолюбство), або фіги із будяків (агресія, владолюбство, нетерпимість)? Так ото родить добрі плоди кожне дерево добре, а дерево зле плоди родить лихі. Не може родить добре дерево плоду лихого, ані дерево зле плодів добрих родити... Ото ж бо, по їхніх плодах ви пізнаєте їх...» (Від Матвія 7:16-20)

Образ Божий в людині

Образ Божий в людині – це самосвідомість, розрізнення добра й зла, і свобідна воля. Бог не роботами нас створив...

«Совісті в тебе немає...»

«Совісті в тебе немає...» Совісті – духовного закону, писаного на скрижалях серця, – немає лише у тварин. Тому вони й безгрішні...

Совість – це посольство Господнє в людині

Совість – це посольство Господнє в людині. Глас Божий, духовний закон, писаний на скрижалях нашого серця. «Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду, і буду вечеряти з ним, а він зо Мною…» (Об.3:20)

Три умови належності до виду homo sapiens

Три умови належності до виду homo sapiens – це совість (духовний закон, внутрішнє розрізнення добра і зла), самосвідомість (абстрактне мислення, здатність до самоаналізу) і свобідна воля (непорушне право вибору). У цьому й полягає в т.ч. образ Божий в людині...

Що стосується закону писаного

Що стосується закону писаного, то «котрі бо згрішили без Закону, без Закону й загинуть, а котрі згрішили в Законі, приймуть суд за Законом...» (До Римлян 2:12)

Зло з'явилося на світ не випадково

Зло з'явилося на світ не випадково. «Бо я думаю, що страждання теперішнього часу (біль, страх, сумніви) нічого не варті супроти тієї слави (божественної благодаті – миру і радості у Дусі Святім), що має з'явитися в нас.
Бо чекання створіння (бо все творіння, в т.ч. людина) очікує з'явлення синів Божих (народження людини духовної, вільної, досконалої), бо створіння покорилось марноті не добровільно (не випадково), але через Того, Хто скорив його (але за задумом Творця), в надії, що й саме створіння (свідомо, добровільно) визволиться від неволі тління (від рабства закону плоті, тваринним інстинктам) на волю слави синів Божих (в усвідомлення, в обоження, в ангельську свободу благодаті).
Бо знаємо, що все створіння разом зідхає й разом мучиться аж досі (скорбота – смирення – благодать – спасіння як шлях духовного вдосконалення). Але не тільки воно (все творіння), а й ми самі (людина, також і праведник), маючи зачаток Духа (совість, здатність до богопiзнання, внутрішнє прагнення, іскру Божу, Христа, частку божества в нас; тут і народжені згори, що пізнали благодать на благодать), і ми самі в собі зідхаємо (страждаємо), очікуючи синівства (свободи вищої духовності), відкуплення нашого тіла (звільнення від рабства плоті, форми, індивідуальності)...» (До Римлян 8:18-23)

Початок усього – Господь

Початок зла – гнів, початок гніву – страх, початок страху – бажання, початок бажання – гординя. Початок усього – Господь… 
«Бо створіння покорилось марноті не добровільно, але через Того, Хто скорив його, в надії, що й саме створіння (тут: по своїй волі, добровільно) визволиться від неволі тління на волю слави синів Божих…» (Рим.8:20,21)
«Я, що світло формую та темність творю, чиню мир і недолю творю, Я Господь, Який робить це все…» (Iс.45:7)

Богослужіння є смирення й молитва

Богослужіння є смирення й молитва. Молись і смиряйся, смиряйся і молись...

«Око за око, і зуб за зуба»

«Око за око, і зуб за зуба» – тут погляд за (на) погляд, і розуміння за розуміння... Питання не в цитатах, питання в їх розумінні. Господь дає нам можливість тлумачення Святого Письма в міру духовного досвіду, «хто як може вмістити». Кожен чує те, що готовий, або хоче почути. Чим вище духовний рівень – тим менше суду, жорсткості і впертості...
«Слабого в вірі приймайте, але не для суперечок про погляди. Нехай кожен за власною думкою тримається свого переконання» (До Римлян 14:1-5).
«Коли ж хто сперечатися хоче, ми такого звичаю не маємо, ані Церкви Божі...» (1Кор.11:16)

Що є доля?

Що є доля? Божественне намір, Богом визначений життєвий шлях. Однак Бог не зменшує нашої з вами свободи. Ми господарі своєї долі, бо вільні прийняти цей шлях, або відкинути його – обрати свій шлях самостійно. Що, власне, ми й робимо...

Ввірення Отцю

Ми маємо намір стосовно долі наших дітей – так само й Господь щодо нас. Віддатися силі, що править нашою долею, це і є смирення. Віра. Довіра. Ввірення Отцю...

Божественне провидіння

Що є доля? Божественне провидіння. Рухливе й незмінне...

Доля створюється вибором

Доля створюється вибором, божественним і нашим. Тому доля – це хрест...

Хрест є перетинання двох ліній

Хрест є перетин двох ліній – вертикалі і горизонталі, неба і землі, волі Божої і волі людської. Бог нас без нас не спасає...

Саме тут спасіння

Хрест – це перетин двох ліній – вертикалі і горизонталі, неба і землі, волі Божої і людської. Саме тут розп'яття, смерть і воскресіння. Саме тут спасіння...

Ворожба

Ворожба – практика цілком негативна, бо не просто привідкриває нам майбутнє (найбільш імовірний варіант розвитку подій), але й закріплює його. Це як проявлена фотоплівка: важко, а часом і неможливо щось змінити, відретушувати. Зійти з накатаної колії...
«Нехай не знайдеться між тобою такий, хто переводить свого сина чи дочку свою через огонь, хто ворожить ворожбу, хто ворожить по хмарах, і хто ворожить по птахах, і хто чарівник,
і хто чорнокнижник, і хто викликає духа померлого та духа віщого, і хто питає померлих.
Бо гидота для Господа кожен, хто чинить таке, і через ті гидоти Господь, Бог твій, виганяє їх перед тобою.
Бездоганний будеш ти перед Господом, Богом своїм,
бо ці народи, що ти посядеш їх, слухають тих, хто ворожить по хмарах та ворожбитів, а ти не таке дав тобі Господь, Бог твій» (Повт.18:10-14).
«Ставай же з своїми закляттями та з безліччю чарів своїх, якими ти мучилася від юнацтва свого, може зможеш ти допомогти, може ти настрахаєш!
Змучилась ти від великої кількості рад своїх, хай же стануть і хай допоможуть тобі ті, хто небо розрізує, хто до зір придивляється, хто провіщує кожного місяця, що має на тебе прийти!
Ось стали вони, мов солома: огонь їх попалить, не врятують своєї душі з руки полум'я, це не жар, щоб погріти себе, ані полум'я, щоб сидіти біля нього...» (Iс.47:12-14)

Дежавю

Дежавю (фр. deja vu, «вже бачене») – психічний стан, при якому людина відчуває, що вона колись уже була в подібній ситуації. Причиною переживання є нашарування одна на одну двох ситуацій: колись пережитої уві сні, і пережитої в сьогоденні. Свого часу душа «погуляла» в часі, підключившись до інформаційно-енергетичного поля метакосмосу (тонкий світ), і відвідала саме цей варіант розвитку подій...

Протестантизм – від слова «протест»

Протестантизм – від слова «протест». Сама ідея зовнішнього осуду, протесту, несе в собі зерно несмиренності. Іоанн Предтеча по суті своїй був старозавітний протестант. Про нього ж Спаситель: «Кажу вам: Між народженими від жінок (громадами, церквами) нема більшого понад Івана. Та найменший у Божому Царстві (та найменший істинний православний – не по формі, по духу, смиренний) більше його (більше найбільшого протестанта – духу осуду)...» (Лук.7:28)

Осуд в статусі догми

Десні вівці Христові є в усіх дворах. Бог знає Своїх, і Свої Його знають. Де смирення, там Христос, де осуд – там не смирення. Надто, якщо це осуд в статусі конфесійної догми...

Західний релігійний раціоналізм

Західний релігійний раціоналізм (книжництво, підзаконний буквалізм, релігія моралі, в т.ч. протестантської церкви) – за визначенням своїм душевний. Тут буква віри, тут перші початки слова Божого, тут духовне молоко, а не страва тверда (Євр.5:12). Тут християнство «в дитинстві». «Поки спадкоємець (християнин) дитина, він нічим від раба не різниться (від душевного, від підзаконного), хоч він пан над усім» (Гал.4:1). До дорослого християнства необхідно піднятися. Православ'я, як релігійна традиція східної церкви, по суті своїй містичне, духовне, досвідне. Істинне православ'я – це «страва тверда, для дорослих, що мають чуття, привчені звичкою розрізняти добро й зло» (Євр.5:14). Тут дух смиренномудрості. Тут віра духовна. Тут внутрішнє сповідання духа...

Про три рівні служіння

Існує три рівні служіння істині:
1) Христос, який викриває (бичує) – вигнання торговців із храму:
«А зближалася Пасха юдейська, і до Єрусалиму подався Ісус. І знайшов Він, що продавали у храмі волів, і овець, і голубів, та сиділи міняльники. І, зробивши бича з мотузків, Він вигнав із храму всіх, вівці й воли, а міняльникам гроші розсипав, і поперевертав їм столи. І сказав продавцям голубів: Заберіть оце звідси, і не робіть із дому Отця Мого дому торгового!..» (Від Івана 2:13-16)
2) Христос, який захищається (захищає Своє служіння) – Христос у первосвященика Анни:
«А як Він це сказав, то один із присутньої там служби вдарив Ісуса в щоку, говорячи: То так відповідаєш первосвященикові? Ісус йому відповідь дав: Якщо зле Я сказав, покажи, що то зле; коли ж добре, за що Мене б'єш?..» (Від Івана 18:22,23).
3) Христос, який мовчить (стверджує Своє служіння кров'ю) – все уже сказано. Христос у Кайяфи:
«Тоді первосвященик устав і до Нього сказав: Ти нічого не відповідаєш на те, що свідчать супроти Тебе? Ісус же мовчав...» (Від Матвія 26:62,63).
І всі три рівні – істинні. Кожен обирає сам, за законом відповідності, відповідно до ступеня свого духовного сходження. Але ось викриття досконале: «Отак ваше світло хай світить перед людьми, щоб вони бачили ваші добрі діла, та прославляли Отця вашого, що на небі...» (Від Матвія 5:16)

Православ'я – це не канон

Православ'я – це не канон, не традиція і не обряд. Хоча воно й має свої канони, традиції і обряди. Православ'я – це дух смиренномудрості і містичний досвід Східної Церкви...

Іконостас у нас є

Іконостас у нас є, хоча й полегшений. Спочатку це було пов'язано з тим, що ми орендували приміщення для молитви, і не мали можливості встановити суцільний. Втім, такий стан має безсумнівні переваги, головна з яких полягає в тому, що знімається штучний бар'єр між кліром і людьми. Богослужіння наближається до першохристиянського зразка. Поняття «літургія» набуває свого первісного змісту. Усе відкрито, усім все видно, усе зрозуміло.
В результаті безперервності священної дії увага не відволікається по сторонах, ум не розсіюється, серце не відходить від молитви. Виникає відчуття не просто споглядання, не просто присутності, але причетності. Це відчуття посилюється й тим, що співає уся церква. (Ми роздрукували текст літургії, і кожен має його у руках. Втім, більшість вірних знає літургію напам'ять.) Так що, скоріше за все, так і залишимо.
Що стосується сидінь, то лавки стоять по периметру. Немічні, і хто втомився, мають можливість присісти. Можна встановити лави й посеред церкви, як це прийнято у грецькій та інших зарубіжних церквах...

Але під дахом краще

Храми (від праслов'янського «храм'», «дім» – приміщення для церковних зібрань і спільної молитви) не Богові потрібні. Храми потрібні людям. «Бог, що створив світ і все, що в ньому, бувши Господом неба й землі, проживає не в храмах, рукою збудованих, і Він не вимагає служіння рук людських, ніби в чомусь Він мав би потребу, бо Сам дає всім і життя, і дихання, і все» (Дiї.17:24,25). Звичайно, можна й під дощем молитися, але під дахом краще...

Християнство – вчення не багатства

Християнство – вчення не багатства (успішності зовнішньої); християнство – вчення щастя (блаженства, успішності внутрішньої)...
«І, відкривши уста Свої, Він навчати їх став, промовляючи:
Блаженні вбогі духом, бо їхнєє Царство Небесне.
Блаженні засмучені, бо вони будуть утішені.
Блаженні лагідні, бо землю вспадкують вони.
Блаженні голодні та спрагнені правди, бо вони нагодовані будуть.
Блаженні милостиві, бо помилувані вони будуть.
Блаженні чисті серцем, бо вони будуть бачити Бога.
Блаженні миротворці, бо вони синами Божими стануть.
Блаженні вигнані за правду, бо їхнє Царство Небесне.
Блаженні ви, як ганьбити та гнати вас будуть, і будуть облудно на вас наговорювати всяке слово лихе ради Мене.
Радійте та веселіться, нагорода бо ваша велика на небесах! Бо так гнали й пророків, що були перед вами…» (Матв.5:2-12)

Але це вже не матиме жодного значення…

«Шукайте ж найперш Царства Божого (царства благодаті) і правди Його (правди смирення, правди усвідомлення), а все це (зовнішнє) вам додасться» (Матв.6:33). Або не додасться. Але це вже не матиме жодного значення...

Два Заповіти

Старий Заповіт – заповіт покори і страху; Новий Заповіт – заповіт смирення й любові. Не перше духовне, але душевне, а потім духовне. «Поправді кажу вам: Між народженими від жінок (від громад старого завіту) не було більшого над Івана Христителя (праведника заповіту букви, покірності і страху). Та найменший у Царстві Небеснім (завіту духа, смирення й любові) більший від нього...» (Матв.11:11)

Тільки останок спасеться

Є номінальна церква, і є церква Залишку. Остання присутня у т.ч. й в номінальній. У якій кількості – Бог знає, овечки Христові є в усіх дворах…
«Бо де двоє чи троє в Ім'я Моє зібрані, там Я серед них» (Від Матвія 18:20). 
«Я Пастир Добрий, і знаю Своїх, і Свої Мене знають» (Iван.10:14). 
«Також маю Я інших овець, які не з цієї кошари, Я повинен і їх припровадити. І Мій голос почують вони, і буде отара одна й Один Пастир» (Від Івана 10:16).
«А Ісая взиває про Ізраїля: Коли б число синів Ізраїлевих (синів віри) було, як морський пісок, то тільки останок спасеться» (Рим.9:27).
«Та що каже йому Божа відповідь: Я для Себе зоставив сім тисяч мужа, що перед Ваалом колін не схилили. Також і теперішнього часу залишився останок за вибором благодаті…» (Рим.11:4,5)

Не відкинув Бог народа Свого

Як би не занечищувалася номінальна церква, в усі часи, – та Церква Залишку була, є і буде. Як і сказано: «останок спасеться» (До Римлян 9:27), і «сили адові не переможуть її» (Від Матвія 16:18)… 
«Не відкинув Бог народа Свого, що його перше знав. Чи ви не знаєте, що говорить Писання, де про Іллю, як він скаржиться Богові на Ізраїля, кажучи: Господи, вони повбивали пророків Твоїх, і Твої жертівники поруйнували, і лишився я сам, і шукають моєї душі. Та що каже йому Божа відповідь: Я для Себе зоставив сім тисяч мужа, що перед Ваалом колін не схилили. Також і теперішнього часу залишився останок за вибором благодаті...» (До Римлян 11:2-5)

Хто має вуха слухати

«Ви звечора кажете: Буде погода, червоніє бо небо. А ранком: Сьогодні негода, червоніє бо небо похмуре. Розпізнати небесне обличчя ви вмієте (закон Божий, волю Божу ви знаєте), ознак часу ж не можете (а себе в цьому світлі не бачите)...» (Матв.16:2,3). Хто має вуха слухати, хай слухає…

Коли Господь благословляє служіння

Коли Господь благословляє служіння, Він благословляє й засоби для його реалізації… 
«Бо двері великі й широкі мені відчинилися, та багато противників» (1Кор.16:9).
«Дана Мені всяка влада на небі й на землі. Тож ідіть, і навчіть всі народи, христячи їх в Ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа, навчаючи їх зберігати все те, що Я вам заповів. І ото, Я перебуватиму з вами повсякденно аж до кінця віку! Амінь…» (Матв.28:18-20)

Про комп'ютер

Комп'ютер, так само як і телебачення, і книга, – всього лише засіб для передачі інформації. Я далекий від думки, що найкращий засіб від лупи гільйотина...
«Я знаю, і пересвідчений у Господі Ісусі, що нема нічого нечистого в самому собі; тільки коли хто вважає що за нечисте, тому воно нечисте…» (Рим.14:14)

Немає нічого в самому собі нечистого

Немає нічого в самому собі нечистого. Ножем можна нарізати хліб, ножем можна вбити людину...
«Для чистих все чисте, а для занечищених та для невірних не чисте ніщо, але занечистилися і розум їхній, і сумління…» (Тит.1:15)

Питання не в тому, що і де написано

Питання не в тому, що і де написано, – питання в тому, як ти це розумієш...

Бог осміяним не буває

Богом не легковажать в лікарні, на війні і на паперті. Не обманюймося. Бог осміяним не буває…

Прояви внутрішнього очищення

Нудота, позіхання, холодний піт, раптова слабкість, іноді до непритомності, блідість, трапляється навіть пронос – суть зовнішні прояви внутрішнього очищення. Причому очищення стрімкого, раптового. При звичайному, плавному очищенні благодаттю молитви такими ознаками є сльози розчулення, позіхання, зітхання. Подібні явища бувають як при очищенні серця позитивною енергією (коли благодать, як чиста проточна вода в брудний посуд, виштовхує, заміщає собою негатив), так і при сповненні енергією негативною (пристріт та інше, коли негативна енергія переповнює серце, виливаючись через край)...

За що, і для чого

Коли сталася біда, дай відповідь на два простих запитання: «за що», і «для чого». За що? – За наші гріхи. Для чого? – Для смирення, для усвідомлення, для вдосконалення. Для спасіння душ наших…

Гнівом не грішіть

«Гніваючись, не грішіть» – тут в сенсі «гнівом». «Гніваючись (сердячись, злобуючи, сатаніючи – гнівом) не грішіть: нехай сонце не заходить у гнiвi вашому» (Еф.4:26). «Бо гнів людський не чинить правди Божої» (Як.1:20). «Бо сам рух гніву є падіння для людини...» (Сирах 1:22)

Спасіння є звільнення

Спасіння є звільнення – від страху, від страждань, від сумнівів. Від самої смерті. «І пізнаєте правду, а правда вас вільними зробить…» (Iван.8:32)

Біль з приводу болю

Страждання є біль з приводу болю. Страждаємо не ми (дух), страждає наш ум (его). Можна відчувати біль (тіло), і не страждати...

Спасіння є усвідомлення

Дух не страждає, дух стрімиться до Бога. Спасіння є усвідомлення…

Усвідомлення себе

Спасіння є усвідомлення себе. Не тілом, не розумом, але духом...

Дух не страждає – дух стрімиться до Бога

Дух не бажає – дух стрімиться до Бога. Дух не боїться – дух стрімиться до Бога. Дух не гнівається – дух стрімиться до Бога. Дух не страждає – дух стрімиться до Бога...

Страждає не дух – страждає душа

Страждає не дух – страждає душа. Страждає не суть – страждає форма. Страждає не Бог – страждає людина...

Страждає не Божество

Страждає не Божество (Ісуса), страждає Людськість. «Тоді вийшов Ісус у терновому вінці і в багряниці. І сказав їм [Пилат]: Оце Чоловік!..» (Iван.19:5)

Бог не бажає

Бажання – це властивість природи нижчої. Бог не бажає, Бог самодостатній Сам у Собі. «Я Той, що є. І сказав: Отак скажеш Ізраїлевим синам: Сущий (Хто має сутність Сам у Собі – ні від кого не залежить, нічого не потребує, нічого не очікує, всім все дає. Джерело життя і всього сущого) послав мене до вас…» (Вих.3:14)

Бажання є властивість природи нижчої

Бажання є властивість природи нижчої. Коли читаємо в Писанні: «Бог хоче, щоб усі люди спаслися і до пізнання істини прийшли» (див. 1Тим.2:4) – тут не про пристрасне бажання. Тут про божественну волю...
«І почули, сказано, голос Господа Бога, що ходить по раю під час прохолоди дня, і злякалися... Що кажеш? Бог ходить? Невже й ноги припишеш Йому?..» (Святитель Іван Златоуст)

Страждання є властивість природи нижчої

Страждання є властивість природи нижчої. Бог не страждає. Бог пробуває в мирі...
«Бо Царство Боже не пожива й питво, але праведність, і мир, і радість у Дусі Святім...» (Рим.14: 17)

Велика гра Бога з Самим Собою…

Бажання є властивість природи нижчої. Бог не бажає, Бог самодостатній Сам у Собі. Тому життя – це просто гра. Велика гра Бога з Самим Собою...
«Бог, що створив світ і все, що в ньому, бувши Господом неба й землі, проживає не в храмах, рукою збудованих, і Він не вимагає служіння рук людських, ніби в чомусь Він мав би потребу, бо Сам дає всім і життя, і дихання, і все…» (Дiї.17:24,25)

Питання страждань

Неправда й страждання – це нездатність бачити божественну реальність. Неправильний погляд. Питання страждань знімається Христом...

Страждання є космічна необхідність

Страждання є космічна необхідність, але осягнути це може лише той, хто бачить. Питання страждань знімається Христом...

Все є Бог

Все є Бог. Все з Нього, і через Нього, і Ним. Вірую в єдиного Бога...

Двоїстість від лукавого ума

Двоїстість від лукавого ума. Его розділяє – дух об'єднує...

Вірую в єдиного Бога

Якщо є «окреме інше», значить є й «окремий Інший». Вірую в єдиного Бога...

Хвиля й Океан – суть одне

Є Океан, і є хвиля, Його творіння. Це удавана двоїстість Буття. Але хвиля й Океан – суть одне. Усе залежить від точки зору, хвилі і Океану. І це правдива недвоїстість...

Сенс життя – вдосконалення духа

Сенс життя людського є розвиток (вдосконалення) духа. Благодаттю смирення...

Усвідомленість – це внутрішня непорушність

Усвідомленість – це внутрішня непорушність. «На цьому камені»...

І хотіння, і дія – від Бога

І хотіння, і дія – від Бога. Наше лише дозволити Йому...
«Бо то Бог викликає в вас і хотіння, і чин за доброю волею Своєю» (Фил.2:13).
«Ось Я стою під дверима та стукаю: коли хто почує Мій голос і двері відчинить, Я до нього ввійду…» (Об.3:20)

Бо щастя – це не їжа й питво

Що ми, зазвичай, вкладаємо у поняття «щастя»? Що бажаємо один одному? Здоров’я, достатку, успіхів у роботі та на сімейній ниві... Але я бачив людей здорових, і разом з тим нещасних. Бачив багатих, і водночас знедолених. Бачив успішних в кар’єрі, наділених неабиякою владою, і в той же час безталанних. Бачив, здавалося б, благополучних у сімейному плані, і все одно горьованих. Бо щастя – це не їжа й питво, але праведність, і мир, і радість у Святому Дусі… (Рим.14:17)

Щастя

Щастя – це найбільш повне (оптимальне) задоволення духовних і фізичних потреб людини, при безумовному переважанні духовних...

Думай добре, говори добре, роби добре

Всі жахи пекла, як і всі чудеса раю, беруть початок в нашому умі. Думай добре, говори добре, роби добре, і буде тобі добре...

Народження згори

Народження згори є духовне пробудження – від води слова й духа ввірення, від сліз покаяння і духа благодаті...

«Я пильную Свого слова...»

Біблійний канон написаний, затверджений і зберігається по волі Божій та по натхненню Святого Духа. Це слово Боже, а не людське – тому він і незмінний, як і Бог незмінний...
«І сказав мені Господь: Ти добре бачиш, бо Я пильную Свого слова...» (Єр.1:12)

«А оливи й вина не марнуй…»

Хоч би як збіднювався зміст Писання буквальним його тлумаченням, але морально-етична сторона науки Божої не пошкоджується, або пошкоджується не докорінно. Адже й по букві заповіді «Не вбивай», «Не кради», «Возлюби ближнього свого» є істинними і духовно життєдайними. Тому-то й не марнується «олива» – духовна благодать Слова Божого, і «вино» – вчення Христове, що змінює розум людини та звеселяє серце праведного. «А оливи й вина не марнуй…» (Об’явлення, 6.5–6)

Що таке добре, і що таке погано

Що таке «добре», і що таке «погано»... Тут як кому, коли і де. Істина суб'єктивна. Що для одного добре, для іншого може бути погано. Що вчора було добре, те завтра може бути погано. Що в одних обставинах добре, те в інших може бути погано... «Я знаю, і пересвідчений у Господі Ісусі, що нема нічого нечистого в самому собі; тільки коли хто вважає що за нечисте, тому воно нечисте...» (До Римлян 14:14)

Що стосується планування сім'ї

Що стосується планування сім'ї, то Бог не є Богом безладу, але порядку. Питання лише в методах. Душа людини утворюється в момент зачаття – саме тому штучне переривання вагітності (аборт) і є вбивством...

Я був, є і залишаюся православним

Я був, є і залишаюся православним. Істинне православ'я не традиція і не обряд. Істинне православ'я – це дух смиренномудрості і містичний досвід Східної Церкви...

Кожен чує те, що хоче

Кожен чує те, що хоче, або готовий почути. «Добра людина з доброго скарбу добре виносить, а лукава людина зо скарбу лихого виносить лихе...» (Від Матвія 12:35)

Не той християнин, хто має такий вигляд

Не той християнин, хто має такий вигляд, i не те християнство, що ззовні, на тілі; але той християнин, хто в душі такий, i те християнство, яке в серці, за духом, а не за буквою; і йому похвала не від людей, а від Бога… (Див. Рим.2:28,29)

Господь завжди залишає місце для сумніву

Будь-яке чудо або знамення, як і містичний (духовний) досвід, має своє фізичне пояснення. Господь завжди залишає місце для сумніву...

Ви гадаєте, Христос не мав почуття гумору?..

Ви гадаєте, Христос не мав почуття гумору?.. «Бо ми маємо не такого Первосвященика, що не міг би співчувати слабостям нашим, але випробуваного в усьому, подібно до нас, окрім гріха...» (Євр.4:15)

Християнство – релігія слабких

Християнство – релігія слабких. У сильних своя «релігія»...
«Собою хвалитись не буду, хіба тільки своїми немочами» (2Кор.12:5).
«Як вівцю на заріз Його ведено, і як ягня супроти стрижія безголосе, так Він не відкрив Своїх уст! У приниженні суд Йому віднятий був, а про рід Його хто розповість? Бо життя Його (їх) із землі забирається» (Дiї.8:32,33).
«Але Бог вибрав немудре світу, щоб засоромити мудрих, і немічне світу Бог вибрав, щоб засоромити сильне, і простих світу, і погорджених, і незначних вибрав Бог, щоб значне знівечити, так щоб не хвалилося перед Богом жодне тіло» (1Кор.1:27-29).
«Зброя бо нашого воювання не тілесна, але міцна Богом (благодаттю смирення) на зруйнування твердинь, ми руйнуємо задуми, і всяке піднесення, що підіймається проти пізнання Бога, і полонимо всяке знання на послух Христові» (2Кор.10:4,5).
«Коли ж прийде Син Людський у славі Своїй, і всі Анголи з Ним, тоді Він засяде на престолі слави Своєї. І перед Ним усі народи зберуться, і Він відділить одного від одного їх, як відділяє вівчар овець від козлів (слабких від сильних, смиренних від гордих, духовних від плотських). І поставить Він вівці праворуч Себе, а козлята ліворуч. Тоді скаже Цар тим, хто праворуч Його: Прийдіть, благословенні Мого Отця, посядьте Царство, уготоване вам від закладин світу» (Матв.25:31-34)
«І сказав Він мені: Досить тобі Моєї благодаті, бо сила Моя здійснюється в немочі. Отож, краще я буду хвалитись своїми немочами, щоб сила Христова вселилася в мене. Тому любо мені перебувати в недугах, у прикростях, у бідах, у переслідуваннях, в утисках через Христа. Коли бо я слабий, тоді я сильний…» (2Кор.12:9,10)

Духовні закони універсальні

Духовні закони універсальні. Вони вірні й дієві як на рівні окремої людини, так і для групи людей – громади, церкви, сім'ї, держави, нації, цивілізації, світу...

Коли читаємо про Юду

Коли читаємо про Юду (Матв.27: 3-5) – то тут не каяття, тут безнадія: «Не вийшло...» (І Господу, і мамоні.)
«Людський Син справді йде, як про Нього написано; але горе тому чоловікові, що видасть Людського Сина! Було б краще йому, коли б той чоловік не родився» (Матв.26:24).
«Відповів їм Ісус: Чи не Дванадцятьох Я вас вибрав? Та один із вас диявол... Це сказав Він про Юду, сина Симонового, Іскаріота. Бо цей мав Його видати, хоч він був один із Дванадцятьох» (Iван.6:70,71).
«Коли з ними на світі Я був, Я беріг їх у Ймення Твоє, тих, що дав Ти Мені, і зберіг, і ніхто з них не згинув, крім призначеного на загибель, щоб збулося Писання…» (Iван.17:12)

Всі біблійні персонажі – в нас

Всі біблійні персонажі – від Адама до Христа, і від Каїна до Іуди, – в нас. «Бо в Мойсеєвім законі написано: «Не зав’язуй рота волові, що молотить». Чи про волів турбується Бог? Чи, звичайно, заради нас говориться? Так, для нас це написано» (1Кор.9:9,10). Так, для нас, і про нас...

Невігластво, помножене на гординю

Корінь усякого зла є невігластво, помножене на гординю...
«Безумний говорить у серці своїм: Нема Бога! Зіпсулись вони, і обридливий чинять учинок, нема доброчинця» (Пс.13:1).
«Знищений буде народ Мій за нестачу відання: оскільки ти відкинув відання, то і Я відкину тебе від священнодійства переді Мною; і як ти забув закон Бога твого, так і Я забуду дітей твоїх» (Ос.4:6).
«Ой, утробо моя, ти утробо моя, я тремчу! Біль серце стискає мені, і тріпоче мені мої серце!.. Не можу мовчати, бо вчула душа моя голос сурми, гук війни! Біда на біду прикликається, вся бо земля поруйнована буде, спустошені будуть зненацька намети мої, вмить завіси мої... Аж доки я бачити прапора буду, буду чути голос сурми? Тому, що народ мій безглуздий, він не знає Мене: вони нерозумні сини й нерозважні вони, мудрі вони, щоб чинити лихе, та не вміють чинити добра» (Єремії 4:19-22).
«А тепер отак промовляє Господь Саваоф: Зверніть ваше серце до ваших доріг! Багато ви сієте, та збираєте мало, їсте, та не насичуєтеся, п'єте та не напиваєтеся, зодягаєтеся та не тепло вам, а той, хто заробляє, заробляє для дірявого гаманця. Звертаєтесь до численного, та виходить ось мало, і що приносите в дім, то розвіюю те. Защо? питає Господь Саваоф. За храм Мій (храм ваших сердець), що збурений він (в претензіях, в обуренні), а ви кожен женете до дому свого (до власної своєї гордині)…» (Огія 1:5-9)

Наші діти не наші, але Божі

Наші діти не наші, але Божі. Наше – лише народити їх на світ і виховати. «Хіба ви не знаєте, що ваше тіло то храм Духа Святого, що живе Він у вас, якого від Бога ви маєте, і ви не свої?» (1Кор.6:19). І наше не наше, і ми не свої...

І наше не наше, і ми не свої

І наше не наше, і ми не свої. «Хіба ви не знаєте, що ваше тіло то храм Духа Святого, що живе Він у вас, якого від Бога ви маєте, і ви не свої?» (1Кор.6:19)

Перше слово духівника від Бога

Перше слово духівника від Бога, друге від людини, третє – від лукавого...

Своєю волею ми можемо перемогти волю Божу

Своєю волею ми можемо перемогти волю Божу. (Згадаймо обрання Саула на царя (1Цар.8:4-22).) Це і є магія. Від ума…

А якщо: «не треба було б»…

Якщо не благословляє Господь (тут духовне відчуття) – то твердо кажи «ні». А якщо: «не треба було б» – то перше слово твоє (духівника) від Бога, друге від людини, третє – від лукавого...

Слово Боже є внутрішнє світло

Слово Боже є внутрішнє світло, «слова невимовні, що не можна людині їх висловити» (2Кор.12:4)...
«Бо коли світ своєю мудрістю не пізнав Бога в премудрості Божій, то угодно було Богові безумством проповіді спасти віруючих...» (1Кор.1:21)

Що мені до когось?..

Що мені до когось? Я гину...
«Авва Антоній, досліджуючи глибину судів Божих, запитував так:
– Господи, відколи це, що інші вмирають молодими, інші ж досягають великої старості? і чому інші бідують, інші ж багатіють? і як це неправедні багатіють, праведні ж бідують?
І був йому голос з неба:
– Антонію, за собою стеж; це ж суть суди Божі, і не корисно тобі відати їх...» (Житіє преподобного Антонія Великого)

Спасися ти, і тисячі спасуться біля тебе

Що мені до когось? Я гину. Спасися ти, і тисячі спасуться біля тебе...
«Преподобний Антоній молився, аби Господь відкрив йому, в яку міру він досяг. І була йому вказівка, що в міру шевця він не прийшов. Прийшовши до шевця, преподобний запитав його, як він живе. Той відповідає, що третину заробітку віддає він на храм, третину – жебракам, решту утримує на власні потреби. Антонія, який кинув весь свій маєток і жив у пустелі в більшій, аніж швець, бідності, це діяння не здивувало. Не в ньому була його перевага. Тоді він каже чоботареві: “Господь послав мене до тебе дізнатися, як ти живеш?” Смиренний швець шанував Антонія і, злякавшись такого слова, говорить: “Нічого я не роблю, а лише працюючи, дивлюся на людей, що проходять повз, і подумую: усі спасуться, один я загину”» (Життя і вчення старця Силуана).
«Ворог – згубник душ – через ревність про спасіння всіх, – залишає в згубі душу того, кому вкладає такі думки. Св. Антоній Великий задумався одного разу про долю людей. Ангел Господній з'явився йому і сказав: “Антоній! До себе дослухайся. А те не твоє діло”...» (Святитель Феофан Затворник)
«Дивися не розори свого дому, бажаючи побудувати дім ближнього. Важка це справа і незручно здійснима; чому стережися, як би не сталося, що, взявшись за це, ти свій дім розорити розориш, але й того дім збудувати аж ніяк не зможеш...» (Преподобний Симеон, Новий Богослов. Діяльні і богословські розділи)

Здобудь дух мирний

Якщо сам замерзаєш, як зігрієш інших?.. «Здобудь дух мирний, і тоді тисячі спасуться біля тебе» (Преподобний Серафим Саровський).

Якщо себе не любимо

Якщо себе не любимо – як возлюбимо ближнього свого «як самого себе»?.. Та чи дійсно любимо...
«Люби Господа, Бога свого, усім серцем своїм, і всією душею своєю, і всім своїм розумом, і з цілої сили своєї. Це заповідь перша. А друга однакова з нею: Люби свого ближнього, як самого себе. Нема іншої більшої заповіді над оці…» (Мар.12:30,31)

Шануй лікаря честю

Господь цілитель наш. Від Нього скорбота. Від Нього віра. Від Нього й мистецтво лікаря...
«Шануй лікаря честю заради потреби у ньому, бо Господь створив його, 
і від Вишнього - зцілення, і від царя одержує він дар. 
Знання лікаря піднесе його голову, і між вельможами він буде у пошані. 
Господь створив із землі зцілення, і розсудлива людина не буде зневажати їх. 
Чи не від дерева вода зробилася солодкою, щоб пізнана була сила Його? 
Для того Він і дав людям знання, щоб прославляли Його у дивних ділах Його: 
ними він зціляє людину і знищує хворобу її. 
Той, хто готує ліки, робить з них суміш, і заняття його не закінчуються, і через нього буває благо на лиці землі. 
Сину мій! у хворобі твоїй не будь недбалий, але молися Господу, і Він зцілить тебе. 
Залиш гріховне життя і виправи руки твої, і від усякого гріха очисти серце. 
Вознеси пахощі й із семидала пам’ятну жертву і зроби приношення повне, ніби ти уже помираєш; 
і дай місце лікареві, бо і його створив Господь, і нехай не віддаляється він від тебе, бо він потрібен. 
У якийсь час і в їхніх руках буває успіх; 
бо і вони моляться Господу, щоб Він допоміг їм подати хворому полегшення і зцілення для продовження життя. 
Але хто грішить перед Творцем його, хай упаде у руки лікаря!..» (Сир.38:1-15)

Ні про що не шкодуй

Ні про що не шкодуй. Якби не ця скорбота, як би навчився радіти скорботі...

Ні про що не шкодуй

Ні про що не шкодуй. Бо й це гординя...

Осуд, осуд, осуд...

Осуд, осуд, осуд...
«Коли б знали ви, що то є: Милості хочу, а не жертви, то ви не судили б невинних» (Матв.12:7).
«Не судіть, щоб не суджено й вас; і не осуджуйте, щоб і вас не осуджено; прощайте, то простять і вам» (Лук.6:37).
«Ось тому без виправдання ти, кожний чоловіче, що судиш, бо в чому осуджуєш іншого, сам себе осуджуєш, бо чиниш те саме й ти, що судиш…» (Рим.2:1)

В руки Твої, Господи…

Якщо ти віддав себе в руки Божі, то з тобою нічого не станеться окрім того, на що є Його воля. В руки Твої, Господи, віддаю дух, душу і тіло мої. Здоров’я моє, сім’ю мою, роботу мою, достаток, добробут та безпеку мої… Ти ж мене благослови. Ти мене помилуй. І життя вічне даруй мені. Амінь…